ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 р. Справа № 914/4521/14

за позовом: до відповідача:Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ Комунального підприємства "Перемишлянителоенерго", м.Перемишляни Львівської області
про:стягнення 51967,96 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: Старчик А.А. - представник (довіреність в матеріалах справи)

від відповідача: Кравчук П.І. - представник (довіреність в матеріалах справи)

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представникам позивача і відповідача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотання в порядку ч.6 ст.81-1 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступали.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача: Комунального підприємства "Перемишлянителоенерго" про стягнення 51967,96 грн., у тому числі: 34530,57 грн. пені, 7573,43 грн. 3% річних, 9863,96 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.12.2014р. за даним позовом порушено провадження справі та призначено її розгляд на 02.02.2015р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

02.02.2015р. за вх..№3619/15 позивачем подано клопотання від 30.01.2015р. в якому підтвердив відсутність у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, справ зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає судових рішень цих органів та подав оригінал реєстру прийнятих платежів на корист ПАТ «НАК «НАфтогаз» від КП «Перемишлянитеплоенерго» через АТ «Ощадбанк» за період з 28.12.2012р. по 10.10.2014р. за договором купівлі-продажу природного газу №13/2934-БО-21, що підтверджує виконання відповідачем основного зобов'язання за договором №13/2934-БО-21 перед позивачем, які судом прийнято і прийнято і приєднано до матеріалів справи.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від 02.02.2015 року, розгляд справи відкладався на 18.02.2015 року.

16.02.2015 року за вх.№6368/15 в суді зареєстровано письмові пояснення позивача від 14.02.2015р. стосовно розрахунку суми позовних вимог, які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

18.02.2015 року за вх.№6926/15 відповідач подав пояснення по суті позовних вимог.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від 18.02.2015 року, розгляд справи відкладався на 04.03.2015 року.

03.03.2015р. за вх.№8840/15 відповідач подав пояснення з додатками, з підстав на ведених у них просить суд зменшити розмір пені.

В судове засідання 04.03.2015 року сторони явку повноважних представників забезпечили.

В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив. Представник відповідача просить зменшити розмір пені, яка підлягатиме до стягнення у три рази до суми 11094,77 грн.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

28.12.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Стрийтеплоенерго" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2934-БО-21.

15.07.2013 року сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №13/2934-БО-21 від 28.12.2012 року у якій сторони погодили з 01.07.2013 року викласти пункти 5.2 і 5.5 статті 5 "Ціна газу" в новій редакції.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2013 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ , видобутий на території України підприємствами , які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 1048,679 тис.куб.м.(один мільйон сорок вісім тисяч шістсот сімдесят дев'ять куб.м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.) та в кількості, зазначеній в цьому пункті договору.

Згідно п.5.1 договору ціна (граничний рівень цін) на газ та послуги з його транспортування установлюється НКРЕ.

Згідно п.5.2 договору (з врахуванням додаткової угоди №1 від 15.07.2013р. до договору), ціна за 1000 куб.м. газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою -20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами-295,60 грн., крім того ПДВ-20%-59,12 грн., всього з ПДВ -354,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ-20%-764,76 грн., всього з ПДВ -4588,54 грн.

Відповідно до п.5.5 договору (з врахуванням додаткової угоди №1 від 15.07.2013р. до договору) загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу . Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов"язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п.7.2, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов"язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 ( п"ять) років.

Відповідно до п.11.1 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

18.07.2013 року сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №13/3580-БО-21 від 28.12.2012 року у якій сторони погодили з 01.07.2013 року викласти пункти 5.2 і 5.5 статті 5 "Ціна газу" в новій редакції. Так, згідно п.5.5, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу. Відповідно до п.2 Додаткової угоди, решта умов договору залишається незмінною і обов"язковою для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивач передав у власність , а відповідач прийняв протягом 2013 року природний газ у обсязі 912,763 тис.м.куб. на загальну суму 4233304,05 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме : актом від 31.01.2013 р. ( поставка за січень 2013р.) на суму 999224,47 грн.; актом від 28.02.2013 року ( поставка за лютий 2013р.) на суму 782150,72 грн.; актом від 31.03.2013 р. ( поставка за березень 2013 р.) на суму 835336,46 грн.; актом від 30.04.2013 р. ( поставка за квітень 2013 р.) на суму 252815,27 грн.; актом від 31.10.2013 р. ( поставка за жовтень 2013р. ) на суму 240333,75 грн.; актом від 30.11.2013 р. ( за листопад 2013 р.) на суму 392420,77 грн.; актом від 31.12.2013 р. (поставка за грудень 2013 р. ) на суму 731022,61 грн.

Покупець (відповідач у справі) взяті на себе зобов'язання по оплаті поставленого газу виконав з значним порушенням встановленого договором строку виконання, а відтак, у відповідності з п.7.2 договору, за порушення строків виконання грошового зобов"язання за договором, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої згідно розрахунку позивача, становить 34530,57 грн.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за період прострочення , яка згідно розрахунку позивача складає 7573,43 грн., та інфляційні втрати в сумі 9863,96 грн.(розрахунок додається до позовної заяви).

Відповідач вважає , що розрахунок пені проведений позивачем неправильно, всупереч приписам п. 1.7. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», оскільки нарахування пені здійснювалося з 14 з числа місяця наступного за місяцем поставки газу (останній день, коли відповідач мав розрахуватися за товар), а не з наступного дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Таке має місце, зокрема, в розрахунках на наступні дати: 14.02.2013, 14.03.2013, 14.04.2013. 14.05.2013, 14.11.2013, 14.12.2013, 14.01.2014.

Із врахуванням наведеного відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума пені підлягає перерахуванню, та що не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення: пені 287,35 грн та 3% річних 57,47 грн. за січень 2013 року, оскільки дата 14.02.2013 року незаконно включена в період прострочення; пені 64,58 грн. та 3% річних 12,91 гри. за лютий 2013 року, оскільки дата 14.03.2013 року незаконно включена в період прострочення; пені 320,76 грн. та 3% річних 64,50 грн. за березень 2013 року, оскільки дата 14.04.2013 року незаконно включена в період прострочення; пені 103,89 грн. та 3% річних 20,77 грн. за квітень 2013 року, оскільки дата 14.05.2013 року незаконно включена в період прострочення; пені 69,57 грн. та 3% річних 16,05 грн. за жовтень 2013 року, оскільки дата 14.11.2013 року незаконно включена в період прострочення: пені 139,76 гри та 3% річних 32.25 грн. за листопад 2013 року, оскільки дата 14.12.2013 року незаконно включена в період прострочення; пені 260,36 грн. та 3% річних 60,08 грн. за грудень 2013 року, оскільки дата 14.01.2014 року незаконно включена в період прострочення.

Стосовно інфляційних нарахувань, то у відповідача немає застережень до правильності їх розрахунку.

Таким чином, відповідач вважає, що підставними є вимоги позивача про стягнення на його користь 33 284,30 грн. пені, 7 573,43 гри. 3% річних, та 9 863,96 інфляційних, однак просить при винесенні рішення зменшити розмір пені , яка підлягатиме до стягнення втричі з підстав, наведених у клопотанні , яке подано 03.03.2014 року ( вх.№8840/15) та з підстав, наведених у поясненнях вх.№6926/15 від 18.02.2015р.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №13/2934-БО-21 від 28 грудня 2012 року, за змістом якого позивач взяв на себе зобов"язання поставляти природний газ відповідачу, а останній взяв на себе обов"язок прийняти та оплатити отриманий природний газ на умовах та в строки встановлені договором.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до п.6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки товару.

Відповідно до ст.611 ЦК України та ст.230 ГК України у разі порушення зобов"язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Частиноюй 6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов"язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

"Якщо у договорі виконання грошового зобов"язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року ( частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов"язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов"язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов"язання буде 1 серпня 2014 року", - зазначено у п.1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" (надалі- Постанова №14).

Таким чином, враховуючи умови в п.6.1 договору, відповідач мав обов"язок провести розрахунок з позивачем за отриманий газ :

у січні 2013 року - до 14 лютого 2013 року, тобто, включно по 13 лютого 2014 року.

у лютому 2013 р. - до 14 березня 2013 року, включно по 13 березня 2013 року;

у березні 2013 р. - до 14 квітня 2013 року, включно по 13 квітня 2013 року;

у квітні 2013 року - до 14 травня 2013 року, включно по 13 травня 2013 року;

у жовтні 2013 року - до 14 листопада 2013 року, включно по 13 листопада 2013 року;

у листопаді 2013 року - до 14 грудня 2013 року, включно по 13 грудня 2013 року;

у листопаді 2013 року - до 14 грудня 2013 року, включно по 13 грудня 2013 року;

у грудні 2013 року - до 14 січня 2014 року, включно по 13 січня 2013 року.

Із врахуванням вищенаведеного доводи відповідача про те, що позивач неправомірно включив у розрахунки пені та 3% річних 14 число, відповідно, лютого, березня, квітня, травня, листопада, грудня 2013 року та січня 2014 року є безпідставними.

Однак, як встановлено судом в ході перевірки наведених позивачем розрахунків пені та 3% річних, при нарахуванні пені та 3% річних позивачем помилково включались у періоди часу, за які нараховувалась пеня та 3% річних, дні фактичної сплати суми заборгованості. За наведених обставин, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення лише 33 228,19 грн. пені та 7309,70 грн.-3% річних.

При цьому, враховуючи вищенаведене, за зобов»язаннями січня 2013 року, нарахована позивачем пеня в сумі 287,35 грн. і 3% річних в сумі 57,47 грн. до стягнення не підлягають.

За зобов»язаннями лютого 2013 року пеня підлягає до стягнення в сумі 383,55 грн., 3 % річних в сумі 78,71 грн..

За зобов»язаннями березня 2013 року пеня підлягає до стягнення в сумі 5132,29 грн., 3 % річних в сумі 1026,46 грн.

За зобов»язаннями квітня 2013 року пеня підлягає до стягнення в сумі 14311,98 грн., 3% річних в сумі 3114,14 грн.

За зобов»язханнями жовтня 2013 року пеня підлягає ждо стягнення в сумі 2800,28 грн., 3% річних в сумі 646,22 грн.

За зобов»язаннями листопада 2013 року пеня підлягає до стягнення в сумі 2387,75 грн., 3% річних - в сумі 551,02 грн.

За зобов»язаннями грудня 2013 року пеня підлягає до стягнення в сумі 8212,34 грн., 3% річних в сумі 1895,15 грн.

Виходячи із розрахунку позивача, останнім правомірно нараховано 9863,96 грн. інфляційних втрат. Відповідач зауважень щодо розрахунку інфляційних втрат немає, вимогу позивача про стягнення 9863,96 грн. інфляційних втрат визнає.

Розглянувши клопотання відповідача від 03.03.2015 р. ( вх.№8840/15), у якому відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені втричі, суд вважає за доцільне задоволити його частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи приписи п.3 статті 83 ГПК України слід враховувати вказівку, що міститься в п.3. 17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме:

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, документів які подані відповідачем в додаток до пояснення (вх.№6926/15 від 18.02.15р.) та пояснення (вх.№8840/15 від 03.03.15р.) КП "Перемишлянитеплоенерго" є єдиними постачальником тепла в м.Перемишляни та обслуговує населення, бюджетні установи і організації. У випадку примусового стягнення заборгованості з населення КП "Перемишлянитеплоенерго" не має права стягувати штрафні санкції - пеню, втрати від інфляції, 3 % річних. При цьому, КП "Перемишлянитеплоенерго" тарифи встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідач за поставлений на підставі договору від 28.12.2012 р. №13/2934-БО-21 природний газ провів розрахунок з позивачем повністю, хоча із порушенням строків, обумовлених в договорі. Відповідач є комунальним підприємством територіальної громади Перемишлянського району, яке створено з метою забезпечення безперервного постачання населенню теплової енергії, не є фактичним споживачем газу, оскільки газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами. Відповідач працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджет та інші. Тарифи для населення встановлено на рівні нижчому від собівартості послуг, рівень відшкодування державою різниці у тарифах та собівартістю не покриває 100% собівартості. Затверджені державою обсяги різниці в тарифах не профінансовані у повній мірі. З документів, поданих відповідачем, (зокрема, довідок про дебіторську заборгованість за теплову енергію по КП «Перемишлянитеплоенерго») вбачається, що боржником відповідача, крім населення, є установи та організації, які фінансуються з місцевого та державного бюджетів (головне управління юстиції у Львівській області, Перемишлянська РДА, Фінансова інспекція у Перемишлянськорму районі, ДПІ у Перемишлянському районі, Казначейство, РВ УМВСУ, лікарні, відділ освіти тощо), які станом на 01.01.2014 року заборгували відповідачу за теплову енергію кошти в сумі 225867,41 грн. Станом на 01.01.2014 року існувала заборгованість в різниці в тарифах на теплову енергію, яка постачалась населенню у 2013 році в розмірі 58900 грн. і цю різницю було погашено лише у квітні 2014 року в сумі 5200 грн. та у жовтні 2014 року в сумі 53700 грн. Окрім того, лише у квітні 2014 року відшкодовано залишок із різниці в тарифах на теплову енергію , яка постачалась населенню у 2012 році в розмірі 2100 грн.

З матеріалів , поданих відповідачем також вбачається, що відповідач вживає заходів для отримання коштів з його боржників, з метою ліквідації заборгованості комунального підприємства перед іншими господарюючими суб»єктами. Так, зокрема, на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві перебуває наказ №35/352 від 29.05.2012 року Господарського суду м.Києва про стягнення з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на користь відповідача (КП «Перемишлянитеплоенерго») боргу у розмірі 42034,05 грн., однак виконавче провадження зупинено, що підтверджується листом №1126 від 12.08.2013 року ВДВС Шевченківського управління юстиції у місті Києві.

Поряд з цим, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Таким чином, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальна значущість підприємств мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 30%, у зв'язку з чим, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 23259,73 грн.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними доказами ті обставини, на яких грунтуються її вимоги чи заперечення на позов.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст..49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На відповідача також покладаються судові витрати у справі в частині зменшення суми пені, оскільки спір у справі в цій частині виник внаслідок його неправильних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-3,22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82, 83, 84,85, 116 ГПК України, суд,-

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Перемишлянитеплоенерго" (81200, Львівська область, м.Перемишляни, вул.Привокзальна, 13, ідентифікаційний код 22368249) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 23259,73 грн. пені, 7309,70 грн. 3% річних, 9863,96 грн. інфляційних втрат та 1771,94 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

В засіданні 04.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого по справі рішення. Повний текст рішення підписано 10.03.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.