ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"24" лютого 2015 р. Справа № 911/5474/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг", м. Київ,

до відповідачів: 1) аграрно - виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К", м. Дніпропетровськ,

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Евромаркетинг", м. Бровари,

про стягнення 853 588,87 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників сторін:

від позивача: Вергелес П.В., уповноважений, довіреність від 02.01.2015р. б/н;

від відповідача 1: Карпенко С.М., уповноважена, довіреність від 16.02.2015р. №63;

від відповідача 2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг", м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідачів - Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр К», м. Дніпропетровськ та товариства з обмеженою відповідальністю «Евромаркетинг», м. Бровари, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів 853588,87 грн. заборгованості за Договором поставки від 12.03.2014р. №АП-04-0004, в тому числі: 453120,00 грн. основного боргу, 5909,18 грн. пені, 8441,69 грн. процентів річних, 386096,00 грн. курсової різниці а також покласти на відповідачів витрати зі сплати судового збору в сумі 17071,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 не виконав належним чином зобов'язань перед позивачем з оплати отриманого товару за договором поставки від 12.03.2014р. №АП-04-0004, в результаті чого за відповідачем 1 перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 453120,00 грн. За умовами договору розрахунок оплати мав здійснюватись з врахуванням фактичного курсу купівлі долара США на дату оплати, встановленого філією або відділенням банку, в якому у продавця відкрито поточний рахунок, відповідно позивач просить суд стягнути з відповідачу курсову різницю в сумі 386096,00 грн. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання заборгованість також має бути сплачена з врахуванням передбачених договором пені та процентів річних.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань відповідача 1 перед позивачем за вказаним договором поставки від 12.03.2014р. №АП-04-0004, між позивачем та відповідачем 2 товариством з обмеженою відповідальністю «Евромаркетинг» укладено договір поруки від 15.04.2014р. №ПР-04-0004, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Евромаркетинг» поручилось перед позивачем як солідарний боржник за виконання відповідачем 1 всіх грошових зобов'язань, в тому числі основного боргу, процентів, комісій, неустойки, курсових втрат, витрат кредитора тощо за договором поставки від 12.03.2014р. №АП-04-0004. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість та судовий збір солідарно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/5474/14 та призначено справу до розгляду на 20.01.2015р. Ухвалою від 20.01.2015р. розгляд справи відкладено.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує в частині заявлених до стягнення пені, процентів річних та курсової різниці. Заперечення мотивовані тим, що умовами договору було передбачено сплату за отриманий товар з врахуванням курсової різниці на підставі виставленого позивачем рахунку, разом із тим, жодних рахунків на оплату товару з врахуванням курсової різниці позивач відповідачу 1 не виставляв. Також відповідач 1 стверджує, що позивачем невірно розраховано проценти річних в розмірі 40%, оскільки договором передбачено проценти річних в розмірі 19% перші 90 днів прострочення.

Ухвалою від 17.02.2015р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, зазначив, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 453 120,00 грн. основної заборгованості, 101 867,41 грн. курсової різниці, 48 266,59 грн. відсотків річних, 33 828,82 грн. пені, що разом складає 637082,82 грн. та витрат по сплаті судового збору.

В судове засідання 24.02.2015р. з'явилися представники позивача та відповідача 1.

Відповідач 2 в судові засідання 20.01.2015р., 17.02.2015р., 24.02.2015р. свого представника не направив, вимоги ухвал суду не виконав, витребувані документи не подав, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином завчасно, про що свідчать залучені до матеріалів справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг", м. Київ (далі по тексту - ТОВ "Хімагромаркетинг") до Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр К», м. Дніпропетровськ (далі по тексту - АВ ТОВ «Агроцентр»), та товариства з обмеженою відповідальністю «Евромаркетинг», м. Бровари (далі по тексту - ТОВ «Евромаркетинг»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

І. Поставка

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

12.03.2014р. між ТОВ "Хімагромаркетинг" (продавець) та АВ ТОВ «Агроцентр» (покупець) укладено договір поставки №АП-04-0004 (далі по тексту - Договір поставки), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця засоби захисту рослин (далі - товар), а саме: «Позитив Плюс» в кількості 8000,000л та «Кратос» в кількості 8000,000л , а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар та оплатити його вартість в сумі 906240,00 грн. (пункт 1.1. Договору поставки).

Згідно умов Договору поставки:

- покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість товару: не пізніше 15.03.2014р. - 181248,00 грн., не пізніше 30.08.2014р. - 271872,00 грн., не пізніше 15.11.2014р. - 453120,00 грн. (пункт 2.1. Договору поставки);

- при розрахунку здійснюється перерахунок вартості товару з врахуванням фактичного курсу купівлі долара США на дату оплати відповідно до графіку за формулою S1 = S0 x А1/А0, де S1 - вартість у гривнях, що підлягає оплаті, А0 - вартість одного долара за фактичним курсом, що встановлений на дату укладення договору (9,6 грн. за долар), А1 - вартість долара за фактичним курсом, що встановлений на дату оплати. Під фактичним курсом купівлі долара сторони розуміють курс долара, встановлений філією або відділенням банку, в якому у продавця відкрито поточний рахунок. Підтвердженням фактичного курсу купівлі долара є довідка банку. При застосуванні перерахунку відносно курсу долара продавець виставляє рахунок-фактуру, який продавець зобов'язаний оплатити протягом 1 банківського дня (пункти 1.3, 2.2, 2.3 Договору поставки);

- покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного Договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені (пункт 5.2. Договору поставки);

- сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої пунктом 1 частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, встановлених розділом 5 цього договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було виконане (пункт 5.3. Договору поставки);

- у випадку прострочення виконання зобов'язань більше ніж на 30 днів, винна сторона додатково сплачує штраф у розмірі 5% від ціни договору (пункт 5.4 Договору поставки);

- сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі 19% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів, та 38% річних до дня повної оплати. (пункт 5.5. Договору поставки);

- даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2016р., а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором (пункт 7.1. Договору поставки).

Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором поставки, за яким, згідно частин 1 та 2 ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов'язань сторін є обов'язок позивача поставити відповідачу 1 обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов'язок відповідача 1 прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк згідно погодженого графіку трьома платежами.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 ГК України.

На виконання вказаного Договору поставки позивачем було поставлено відповідачу 1 товар на загальну суму 906240,00 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями підписаної обома сторонами та скріпленої печатками обох сторін видаткової накладної від 13.03.2014р. №АП-04-0004 на суму 906240,00 грн. та відповідної довіреності відповідача на отримання матеріальних цінностей від 13.03.2014р. № КК-0000051 та відповідачем не заперечується.

Згідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Договором поставки сторони передбачили графік оплати трьома платежами до 15.03.2014р., до 30.08.2014р., та до 15.11.2014р., з врахуванням перерахунку відносно фактичного курсу купівлі долара, встановленого філією/відділенням банку, в якому у продавця відкрито поточний рахунок. За таких обставин, строк оплати отриманого за накладною від 13.03.2014р. № АП-04-0004 товару є таким, що настав.

Відповідач сплатив позивачу грошові кошти частково, а саме сплатив:

платіжним дорученням від 12.03.2014р. № 79 суму 181248,00 грн.;

платіжним дорученням від 01.09.2014р. № 2151 суму 255671,85 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Крім того, позивач зараховує в рахунок оплати за Договором поставки суму 16200,15 грн., яку відповідач надлишково сплатив позивачу 12.03.2014р. за іншим договором (АП-04-0007), та листом від 12.08.2014р. №100 (який був вручений позивачу 18.08.2014р.) просив позивача зарахувати в рахунок оплати за Договором поставки АП-04-0004. Щодо дати зарахування вказаної суми, суд зазначає, що відповідно до пункту 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004р. №22, та пункту 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. За таких обставин, помилковим є твердження відповідача, що датою зарахування суми 16200,15 грн. є 12.03.2014р., і позивач правомірно зарахував зазначені кошти в рахунок оплати за Договором поставки від 12.03.2014р. № АП-04-0004 в день вручення листа від 12.08.2014р. №100, а саме 18.08.2014р.

За таких обставин відповідачем 1 фактично погашено перший та другий платежі за передбаченим пунктом 2.1 Договору поставки графіком, і заборгованість станом на день розгляду справи становить 906240,00 грн. - 181248,00 грн. - 16200,15 грн. - 255671,85 грн. = 453120,00 грн. (сума третього платежу згідно графіку).

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випаду зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.12.2011р. у справі №16/23пд/2011.

Пунктами 1.3, 2.2, 2.3 Договору сторони передбачили, що при розрахунку здійснюється перерахунок вартості товару з врахуванням фактичного курсу купівлі долара США на дату оплати відповідно до графіку за формулою S1 = S0 x А1/А0, де S1 - вартість у гривнях, що підлягає оплаті, А0 - вартість одного долара за фактичним курсом, що встановлений на дату укладення договору (9,6 грн. за долар), А1 - вартість долара за фактичним курсом, що встановлений на дату оплати. Під фактичним курсом купівлі долара сторони розуміють курс долара, встановлений філією або відділенням банку, в якому у продавця відкрито поточний рахунок. Підтвердженням фактичного курсу купівлі долара є довідка банку.

Вимога позивача, названа ним як курсова різниця, за правовим змістом є грошовим зобов'язанням покупця перед постачальником з оплати товару, тобто, є дооцінкою (збільшенням) вартості товару.

У відповідності до пункту 2.3 Договору поставки позивачем надано довідку від 12.02.2015р. № КІЕ-52/249 відділення ПАТ ПУМБ «РЦ в м. Київ», в якому у позивача відкрито поточний рахунок (що підтверджується наданою довідкою банку від 05.11.2014р. № КІЕ-52/1317), в якій відображені встановлені банком курси купівлі долара.

Пунктом 1.3 Договору сторонами зафіксовано курс купівлі долара на дату укладення договору - 9,6 грн./долар; курс на 01.09.14 - 13,2 (довідка відділення ПУМБ від 12.02.2015р. № КІЕ-52/249); суму платежу, яку відповідач 1 був зобов'язаний сплатити за умовами договору, визначаємо за формулою 271872х13,2/9.6 = 373824,00; фактично сплачено 271872,00 грн. тобто курсова різниця становить 101952,00 грн.

За таких обставин, враховуючи передбачене Договором право позивача вимагати перерахування ціни товару пропорційно збільшення курсу купівлі долара, курсова різниця (дооцінка вартості товару), яка підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивача, складає 101952,00 грн. (визначена за другим платежем згідно графіку). Суд звертає увагу на те, що перший платіж відповідачем 1 здійснено в день укладення Договору, відповідно перерахунок відносно курсу купівлі долара не здійснюється. На день розгляду справи третій платіж відповідачем 1 не погашено, тобто неможливо визначити курс купівлі долара на день фактичної оплати, за таких обставин, курсова різниця на третій платіж позивачем не нарахована та до стягнення не заявлена.

Позивач заявив до стягнення 101867,41 грн. курсової різниці, суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин вимога позивача про стягнення курсової різниці (дооцінки вартості товару) підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 101867,41 грн.

Щодо посилань відповідача 1 на те, що позивачем не виставлялися рахунки на оплату товару з врахуванням перерахунку відносно курсу купівлі долара, то по-перше, обов'язок відповідача 1 сплачувати ціну товару з врахуванням такого перерахунку передбачений Договором поставки, який сторонами був підписаний без протоколу розбіжностей та є обов'язковим для виконання. По-друге, рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Зазначена позиція викладена також в листах Мінфіну від 27.11.2006р. №31-34000-20-23/25136, від 30.05.2011р. №31-08410-07-27/13794. По-третє, враховуючи відсутність рахунку-фактури, позивач вимагає сплати курсової різниці відповідно до умов Договору поставки, однак, не нараховує на цю суму пеню та проценти річних як на складову простроченого основного боргу - ціни товару.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання за Договором поставки у позивача виникло право на нарахування передбаченої договором пені та процентів річних, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. Договору поставки встановлено, що покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступені його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

ПідставаСтрок оплати Фактично сплачено, дата, грн.Основний боргПеріод простроченняПеня, грн.
платіжне доручення 12.03.2014р. № 7912.03.14181248,00- 181248,00
перший платіж 181248,00до 15.03.14 0
лист від 12.08.2014р. №10018.08.1416200,15- 16200,15
другий платіж 271872,00до 30.08.14 255671,8531.08.14
платіжне доручення 01.09.2014р. № 215101.09.14255671,850
третій платіж 453120,00до 15.11.14 453120,0016.11.14 - 16.02.1533828,82
всього 453120,00 33828,82
судом встановлено, що належна до стягнення з відповідача пеня за заявлений позивачем період 16.11.2014р. - 16.02.2015р. становить 33828,82 грн.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір процентів річних встановлений сторонами у пункті 5.5. Договору поставки, в якому сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі 19% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів, та 38% річних до дня повної оплати.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, суд здійснив розрахунок належних до стягнення з відповідача процентів річних, не виходячи за межі заявленого позивачем пріоду нарахування, а саме:

ПідставаСтрок оплати Фактично сплачено, дата, грн.Основний боргПеріод прострочення19% річних, грн. 38% річних, грн.
платіжне доручення 12.03.2014р. № 7912.03.14181248,00- 181248,00
перший платіж 181248,00до 15.03.14 0
лист від 12.08.2014р. №10018.08.1416200,15- 16200,15
другий платіж 271872,00до 30.08.14 255671,851 день (31.08.14)
платіжне доручення 01.09.2014р. № 215101.09.14255671,850
третій платіж 453120,00до 15.11.14 453120,0090 днів (16.11.14 - - 13.02.15)21228,36
3 дні (14.02 - 16.02.15) 1415,23
всього 453120,00 22643,59
та встановив, що за заявлений позивачем період 16.11.2014р. - 16.02.2015р. арифметично вірно розраховані проценти річних становлять 22643,59 грн.

ІІ. Порука

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

15.04.2014р. між ТОВ "Хімагромаркетинг" (кредитор) та ТОВ «Евромаркетинг» (поручитель) укладено Договір поруки №ПР-04-0004 (далі за текстом - Договір поруки), згідно якого ТОВ «Евромаркетинг» зобов'язується перед ТОВ "Хімагромаркетинг" в повному розмірі за виконання обов'язків АВТОВ «Агроцентр» (боржник) за основним Договором поставки від 11.03.2014р. №АП-04-0004. Згідно умов Договору поруки:

- у разі порушення боржником основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 1.2. Договору поруки);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, курсових втрат, витрат кредитора тощо (пункт 1.3. Договору поруки);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 4.1. Договору поруки);

- цей договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (пункт 4.2. Договору поруки);

- порука за цим договором припиняється з припиненням зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор на протязі трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання по договору не звернеться з вимогою до поручителя (пункт 4.3. Договору поруки).

Приписами статті 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки встановлено, що ТОВ «Евромаркетинг» відповідає перед ТОВ "Хімагромаркетинг" за виконання зобов'язання АВ ТОВ «Агроцентр» в повному обсязі.

За таких обставин, судом встановлено наявність солідарного зобов'язання відповідача 1 та відповідача 2 перед позивачем за Договором поставки, в результаті чого відповідач 2 - ТОВ «Евромаркетинг» зобов'язаний перед позивачем в тій самій мірі, що й відповідач 1 - АВ ТОВ «Агроцентр», включаючи суми основного боргу, процентів, неустойки, курсової різниці, при цьому позивач ТОВ "Хімагромаркетинг" у відповідності до частини 1 ст. 543 ЦК України має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від солідарних боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Також, судом встановлено, що позивачем 20.11.2014р. вручено директору ТОВ «Евромаркетинг» Марцинкевичу Р.Л. вимогу від 19.11.2014р., в якій позивач згідно умов Договору поруки вимагав у відповідача 2 оплатити суму основного боргу в розмірі 453120,00 грн.

Суду не подано доказів того, що відповідач 2 надав позивачу обґрунтовану відповідь на претензію або задовольнив вимоги позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суду не подано жодних доказів того, що сторонами спірних відносин укладалися угоди щодо зміни спірних зобов'язань, в результаті яких збільшилась відповідальність поручителя.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави вважати припиненим зобов'язання поручителя солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань зі сплати основного боргу, процентів, неустойки, курсової різниці, тобто судом встановлено факт наявності солідарного обов'язку з виконання зобов'язань АВ ТОВ «Агроцентр» (боржника) та ТОВ «Евромаркетинг» (поручителя) перед ТОВ "Хімагромаркетинг" за основним Договором поставки.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, враховуючи встановлення судом факту солідарного обов'язку АВ ТОВ «Агроцентр» та ТОВ «Евромаркетинг» зі сплати ТОВ "Хімагромаркетинг" суми основного боргу, процентів, неустойки та курсової різниці за Договором поставки від 12.03.2013р. №АП-04-0004, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними, задовольняє позов частково та приймає рішення про стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Евромаркетинг» та Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр К» заборгованості в сумі 611459,82 грн., в тому числі: 453120,00 основного боргу, 33828,82 грн. пені, 22643,59 грн. процентів річних та 101867,41 грн. курсової різниці. У зв'язку із частковим задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору суд, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладає на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Виходячи із зменшеного розміру позовних вимог про стягнення з відповідача 637082,82 грн., позовна заява мала бути оплачена судовим збором в сумі 12741,66 грн. (2% від суми зменшених позовних вимог). Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення від 02.12.2014р. №101, позивач сплатив судовий збір в сумі 17065,78 грн., виходячи з розміру первісних позовних вимог . Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог. За таких обставин зайве сплачений судовий збір в сумі 4324,12 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" відповідної ухвали.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 6, 11, 16, 179, частиною 1 ст. 509, частиною 1 ст. 530, ст. ст. 526, 541, 543, 547, 549, 554, 559, 610, частиною 1 ст. 612, частиною 2 ст. 614, ст.ст. 625, 627, 629, частинами 1 та 2 ст. 692, частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, частинами 2, 6 ст. 231, частиною 6 ст. 232, частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. ст. 33, 69, 75, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з

Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр К» (49000, м. Дніпропетровськ, Жовтневий район, вул. Мільмана, буд. 110, ) та

товариства з обмеженою відповідальністю «Евромаркетинг» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 290, )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 15, )

453 120,00 грн. (чотириста п'ятдесят три тисячі сто двадцять гривень нуль копійок) основного боргу,

33 828,82 грн. (тридцять три тисячі вісімсот двадцять вісім гривень двадцять дві копійки) пені,

22 643,59 грн. (двадцять дві тисячі шістсот сорок три гривні п'ятдесят дев'ять копійок) процентів річних,

101 867,41 грн. (сто одну тисячу вісімсот шістдесят сім гривень сорок одну копійку) дооцінки вартості товару (курсової різниці),

12 229,20 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять п'ять гривень дев'яносто три копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 02.03.2015р.