КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2015 р. Справа№ 910/23451/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Ільєнок Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Шушняк Н.О. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЮСЦЕНТР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014р.

у справі №910/23451/14 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Приватного підприємства "ЮСЦЕНТР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс"

про розірвання договору та стягнення 28 600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року Приватне підприємство "ЮСЦЕНТР" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" (далі-відповідач) про розірвання договору та стягнення 28 600,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №4/4 від 30.04.2011 року, а саме: на несвоєчасне здійснення відповідачем оплати наданих послуг з охорони та збереження майна на об'єкті, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 60-а (блок Г).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі №910/23451/14 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 23.12.2014р., позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила наступне:

30.04.2011 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, був укладений Договір № 4/4 (далі-Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується забезпечити охорону і збереження майна на об'єкті відповідача за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 60-а (блок "Г") у відповідності до ліцензійних умов провадження господарської діяльності з наданням послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 01.12.2009 року № 505.

Відповідно до п.2.1 Договору вартість послуг за даним договором складає 7 150,00 грн. за один місяць, в т.ч. ПДВ - 1191, 66 грн.

У відповідності до п.п.2.2, 2.3, 2.4 Договору оплата наданих послуг здійснюється замовником щомісячно до 10-го числа наступного місяця на підставі акта здачі-приймання послуг. Вартість послуг за погодженням сторін може уточнюватись в зв'язку з інфляцією на підставі рішень, прийнятих Урядом шляхом укладання додаткової угоди. Оплата наданих послуг здійснюється замовником щомісячно до 10-го числа наступного місяця на підставі акта здачі-приймання послуг.

Виконавець бере на себе зобов'язання своєчасно та якісно надавати послуги замовнику, передбачені пунктом 1 цього договору (п.3.1.1 Договору).

Згідно із п.3.2.3 Договору замовник бере на себе зобов'язання проводити оплату за надані послуги згідно з пунктом 2 цього Договору.

Пунктом 4.2 Договору сторони передбачили, що замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір через тридцять календарних днів після письмового повідомлення про це позивача.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.11.2011 року (п.5.1 Договору).

26.05.2014 року позивач звернувся до відповідача листом №4 про збільшення вартості послуг у зв'язку з інфляційними процесами, шляхом укладення додаткової угоди та повідомив, що у разі відсутності згоди на її укладення договір №4/4 від 30.04.2011 року буде вважатись припиненим, починаючи з 01.08.2014 року.

В подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з листами в яких пропонував відповідачу сплатити заборгованість (належним чином засвідчені копії листів наявні в матеріалах справи).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача виникла заборгованість з оплати наданих позивачем послуг за Договором у період з червня по вересень 2014 року в розмірі 28 600,00 грн.

У зв'язку з тим, що Договір між сторонами не розірвано, заборгованість не сплачена, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання Договору № 4/4 від 30.04.2011 року та стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 28 600,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, проти позову заперечує посилаючись на те, що він направив на адресу позивача повідомлення вих. №156 від 30.04.2014 року про розірвання з 01.06.2014 року Договору № 4/4 від 30.04.2011 року в підтвердження чого надав копію фіскального чеку № 6881 від 30.04.2014 року та копію повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.04.2014 року. Також, відповідач зазначив, що з 01.06.2014 року охорону паркінгів забезпечує Товариство з обмеженою відповідальністю "АСБ ЩИТ" на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" Договору про надання охоронних послуг № 2 від 28.05.2014 року.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної ії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Апелянт стверджує, що Договір №4/4 від 30.04.2011 року про надання послуг діє, однак, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за цим Договором, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 28 600,00 грн. за період з червня 2014 року по вересень 2014 року.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 30.04.2014 року відповідач у порядку, передбаченому пунктом 4.2 Договору, направив на адресу позивача повідомлення про розірвання даного Договору з 01.06.2014 року та додаткову угоду про розірвання договору, які були отримані позивачем 21.05.2014 року.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У відповідності до ч.1 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п.4.2 Договору замовник (відповідач) має право в односторонньому порядку розірвати договір через тридцять календарних днів після письмового повідомлення про це виконавця.

З огляду на встановлені обставини у справі судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в односторонньому порядку розірвав Договір № 4/4 від 30.04.2011 року, направивши відповідне повідомлення позивачу 30.04.2014 року, як це передбачили сторони у Договорі, а, отже, вказаний Договір припинив свою дію з 01.06.2014 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2014 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСБ Щит" укладений договір № 2 про надання охоронних послуг, умовами якого передбачено, що замовник доручає і оплачує, а виконавець бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами забезпечити цілодобову охорону підземних автостоянок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 60-а (блок Г).

Даний договір вступив в силу з 01.06.2014 року та сторони вчиняють дії по його виконанню, про що свідчать акт прийому-передачі під охорону, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000011 від 30.06.2014 року, № ОУ-0000014 від 31.07.2014 року, № ОУ-0000017 від 31.08.2014 року, № ОУ-0000021 від 30.09.2014 року, а також платіжні доручення за цей же період.

Отже, цей договір був укладений відповідачем з іншою (третьою) особою, оскільки він вважав дію Договору № 4/4 від 30.04.2011 року, укладеного з позивачем, припиненим.

Крім того, позивач не підтвердив належними доказами факту надання відповідачу послуг з охорони об'єкту, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 60-а (блок Г) у період з червня по вересень 2014 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи той факт, що Договір № 4/4 від 30.04.2011 року відповідачем був розірваний в односторонньому порядку згідно з пунктом 4.2 Договору, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 28 600,00 грн. за період з червня по вересень 2014 року та розірвання Договору.

Посилання апелянта на те, що відповідач направив на адресу іншого підприємства, яке не є учасником даних правовідносин повідомлення №156 від 30.04.2014 про розірвання договору №14/6 від 03.12.2012 та те, що ПП "Юсцентр" отримало повідомлення про розірвання договору №14/6 від 03.12.2012 лише 12.09.2014 колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення ТОВ "Ліко-житлосервіс" про розірвання договору №14/6 від 03.02.2012 відправлено на юридичну адресу позивача: м. Київ, вул. Крейсера "Аврора", буд. 9, кв. 64, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи.

Крім того, у поштовому повідомленні №033 від 30.04.2014 міститься розписка директора ПП "Юсцентр" Любаренко О.С. про отримання поштової кореспонденції направленої згідно даного поштового повідомлення.

Також акт №7 від 21.05.2014 про відкриття поштового відправлення, листи вих. №7 від 30.05.2014 та вих. №7/1 від 10.06.2014 не спростовують документально підтвердженого факту направлення відповідачем на адресу позивача повідомлення про розірвання договору №14/6 від 03.02.2012., оскільки вони складені виключно працівниками позивача, які зацікавлені (що вбачається зі змісту позову) в доведенні продовження договірних відносин з відповідачем.

Посилання апелянта на те, що відповідач безпідставно не підписував направлені позивачем акти виконаних робіт є необґрунтованим та безпідставним, оскільки спірний договір був розірваний, а тому у відповідача був відсутній обов'язок підписувати акти виконаних робіт.

Щодо посилань апелянта на відсутність в матеріалах справи опису вкладень на підтвердження тої обставини, що в зазначеному вище листі відправлялося саме повідомлення про розірвання договору, судова колегія вважає, що такий доказ не є обов'язковим у відповідності до умов Договору та положень законодавства України.

Посилання апелянта на положення ст. 882 Цивільного кодексу України судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки останні регулюють відносини в сфері будівельного підряду, а не в сфері надання послуг.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЮСЦЕНТР" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014р. у справі №910/23451/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі №910/23451/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/23451/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 02.03.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді М.Л. Яковлєв

Т.В. Ільєнок