РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015Справа №910/191/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром»
про стягнення 5361,35 грн.
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Ромащенко К.В. (за дов. № 250/2-293 від 16.12.2014); від відповідача - Чех О.М. (за дов. № 15 від 15.01.2015).

встановив:

06.01.2015 позивач - Публічне акціонерне товариство «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою від 26.12.2014 № 7868 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» про стягнення неустойки за несвоєчасну поставку товару за договором купівлі-продажу № 92/2014 від 17.01.2014 у розмірі 5 362,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної поставки товару відповідно до договору поставки купівлі-продажу № 92/2014 від 17.01.2014.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі № 910/191/15-г та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.02.2015.

Письмовим відзивом від 04.02.2015 № 47 на позовну заяву відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що, виходячи з умов договору та специфікації № 1, відповідач повинен здійснити поставку товару при обов'язковій письмовій заявці, проте в строк до 15.02.2014 такої заявки він не отримував, а електронне повідомлення, на яке посилається позивач, не передбачено умовами укладеного між сторонами договору та, крім того, сторонами не було визначено електронні адреси, за якими здійснюється листування в рамках даного договору, та не визначено осіб, уповноважених здійснювати листування.

В судовому засіданні 05.02.2015 були присутні представники сторін. Суд оголосив перерву під час розгляду справи до 26.02.2015 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.02.2015 позивач через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва подав пояснення у справі, в яких просив позовні вимог задовольнити в повному обсязі та наголосив на наявність усталеної практики листування між сторонами за допомогою електронної пошти, а також практики направлення заявок на поставку товару в електронному вигляді.

Після перерви в судове засідання 26.02.2015 прибули представники сторін у справі.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

17.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» (ділі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (далі - відповідач, постачальник) укладено договір № 92/2014 (далі - договір), відповідно до умов п. п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язується передати покупцеві продукцію (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити товар на передбачених цим договором умовах; номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У відповідності зі специфікацією № 1 на поставку товару за договором (додаток № 2 від 07.02.2014 до договору), підписаною уповноваженими особами та скріпленою печатками сторін, постачальник зобов'язався поставити покупцю товар загальною вартістю 59318,16 грн. у строк до 15.02.2014 за письмовою заявкою на умовах поставки: СРТ склад покупця.

Згідно п. 2.4 договору датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару, при поставці ж/д транспортом відмітка станції призначення в ж/д накладній, якщо інше не обумовлено специфікацією.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що оплата вартості партії товару здійснюється в гривнях на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний у договорі, на умовах оплати: відстрочка платежу протягом 45 календарних днів з моменту надання рахунків фактур за фактично поставлені товари.

За доводами позивача, останній направив відповідачу електронною поштою заявку від 20.01.2014 № 287, відповідно до якої просив поставити у термін до 15.02.2014 узгоджений сторонами у специфікації товар, а саме: черевики шкіряні з захисним підноском на термостійкій підошві в кількості 49 пар та чоботи шкіряні із захисним підноском на термостійкій підошві в кількості 189 пар. Доказів направлення заявки поштою позивач під час розгляду справи не надав.

Відповідач здійснив поставку товару за видатковими накладними № T-DNE00064 від 21.03.2014 на суму 15 411,84 грн., № T-DNE00098 від 09.04.2014 на суму 28 749,60 грн. та № T-ROM00718 від 18.04.2014 на суму 14 032,80 грн., підписаними уповноваженими особами та скріпленими печатками та рахунками-фактура № T-DNE00091 від 21.03.2014, № T-DNE00125 від 09.04.2014 та № T-DNE00142 від 18.04.2014.

Виходячи з дат пославки, зафіксованих у вказаних накладних, пославку здійснено з порушенням строку, встановленого Специфікацією № 1 до договору.

Відповідно до умов пункту 8.2 договору у випадку порушення строків поставки товару з вини Постачальника, крім форс-мажорних обставин, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 0,2% від вартості непоставленого у строк товару за кожний день прострочення.

У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за договором № 92/2014 від 17.01.2014 позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку у розмірі 5362,35 грн. за період прострочення поставки товару з 15.02.2014 по 18.04.2014. У підтвердження вимог позивач зазначив у позовній заяві відповідний розрахунок суми пені.

Матеріали справи містять претензію позивача № 4616 від 23.07.2014, адресовану відповідачу, з вимогою сплатити пеню за несвоєчасну поставку товару, передбачену п. 8.2 договору №92/2014 від 17.01.2014 в розмір 5 362,35 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем у справі не спростовано факту отримання від позивача заявки на поставку обумовленого договором товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Таким чином, листи, що направлялись за допомогою електронної пошти, є належними доказами в розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, сторони мають сталу практику листування за допомогою електронної пошти та, крім того, відповідач на підставі заявки від 20.01.2014 № 287 здійснив поставку вказаної у ній продукції, проте з порушенням встановленого договором терміну.

Спір між сторонами виник у зв'язку з несвоєчасною поставкою товару відповідачем у порушення вимог укладеного сторонами договору №92/2014 від 17.01.2014.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт порушення строку поставки товару, передбаченого специфікацією № 1 на поставку товару за договором №92/2014 від 17.01.2014.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі порушення строків поставки товару з вини постачальника, крім форс-мажорних обставин, постачальник сплачує на користь покупця пеню в розмірі 0,2 % від вартості непоставленого в строк товару за кожний день прострочки. Сплата неустойки не звільняє постачальника від обов'язку з поставки товару.

Дії відповідача є порушенням умов договору та норм чинного законодавства України, що є підставою для господарсько-правової відповідальності відповідно до Господарського кодексу України.

З урахуванням норм статті 549 Цивільного кодексу України неустойка, визначена сторонами у пункті 8.2. договору, за своєю правовою природою є пенею, яка нараховується за несвоєчасне виконання негрошового зобов'язання - зобов'язання з поставки товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за заявлений період, суд дійшов висновку про його часткове задоволення згідно розрахунку суду, оскільки в розрахунку позивача допущені арифметичні помилки.

За розрахунком суду, сума належної до стягнення з відповідача пені за період з 16.02.2014 по 21.03.2014 становить 1017,18 грн., за період з 16.02.2014 по 09.04.2014 - 2989,96 грн. та за період з 16.02.2014 по 18.04.2014 - 1246,45 грн., а всього 5253,59 грн.

Таким чином, пеня у сумі 5253,59 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за позовом.

В решті вимог про стягнення пені слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати у справі покладаються на сторони відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, код 31862978) на користь Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» (49064, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, буд. 3, код 05393056) пеню за несвоєчасну поставку товару у розмірі 5253 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят три) грн. 59 коп. та судовий збір в сумі 1789 (одна тисяча сімсот вісімдесят дев'ять) грн. 94 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні 26.02.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 03.03.2015.

Суддя В.О. Демидов