ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р.Справа № 922/5441/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (м. Запоріжжя)
до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Екостар МК ЛТД" (м. Харків) , Приватного акціонерного товариства "Промдизель" (м. Харків)
про визнання недійсним договору,
за участю представників:

позивача - начальника юридичного відділу товариства Мальчева В.Є. (довіреність №7361 від 04.12.2014 р.),

відповідача (ТОВ НВФ "Екостар МК ЛТД") - не з'явився,

відповідача (ПрАТ "Промдизель") - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати недійсним договір поруки №1-01/9 від 01.08.2013 р., укладений між ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД" та ПрАТ „Промдизель" (надалі - відповідачі). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірний договір вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, та відповідачами порушені норми права при укладенні договору поруки, посилаючись при цьому на ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 234 ЦК України.

Відповідач (ПАТ „Промдизель") у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог та просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що при укладенні договору поруки від 01.08.2013 р. сторонами цього договору було дотримано всіх передбачених ст. 203 ЦК України вимог, та вказаний договір не порушує встановлені законом права та інтереси позивача, які б надавали йому підставу звернутись до суду з позовом, оскільки оспорюваний договір поруки було укладено в інтересах позивача, в забезпечення виконання останнім зобов'язань за договором поставки №130014 від 10.04.2013 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.01.2015 р. був продовжений строк вирішення спору, за клопотанням позивача, за межи строку, встановленого ст. 69 ГПК України, на 15 днів - до 12.02.2015 р., та розгляд справи відкладений на 02 лютого 2015 р. о 15:00 год.

02.02.2015 р. було повідомлено сторін про перенесення судового засідання з 02.02.2015 р. на 11 лютого 2015 р. о 16:00 год., у зв'язку з хворобою судді Ольшанченка В.І.

Відповідач (ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД") відзив на позов та витребувані документи суду не надав.

Представник відповідача (ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД") у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач (ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД") був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №19875564 станом на 12.01.2015 р.

Представник відповідача (ПАТ „Промдизель") у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач (ПАТ „Промдизель") був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10.04.2013 р. між позивачем та відповідачем (ПрАТ „Промдизель") був укладений договір поставки №130014 (надалі - договір поставки №130014), за яким постачальник (відповідач - ПрАТ „Промдизель") зобов'язується у 2013 році поставити (передати у власність) замовникові (позивачу) товари, зазначені в специфікації (ях) - додатку (ах) до цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору.

Відповідно до специфікації №1 до вказаного договору загальна вартість товарів складає 806400,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 134400,00 грн.

01.08.2013 р. між ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД" та ПрАТ „Промдизель" був укладений договір поруки №1-01/9 (надалі - договір поруки), за яким поручитель (відповідач - ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД") поручається перед кредитором (відповідач - ПрАТ „Промдизель") за виконання приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (надалі за договором поруки - боржник, позивач) своїх зобов'язань (оплата поставленого (их) товару (ів)), що випливають із договору поставки №130014 від 10.04.2013 р. (оплата товару) зі всіма існуючими або майбутніми змінами та доповненнями до цього договору, та відповідає перед кредитором за порушення.

Згідно з п. 2.1 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання забезпеченого обов'язку в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки поручитель відповідає як за основною сумою боргу, так і за штрафними санкціями, річними процентами та інфляційними нарахуваннями, що можуть бути застосовані у разі прострочення виконання забезпеченого порукою зобов'язання.

14.03.2014 р. між позивачем та відповідачем (ПрАТ „Промдизель") був укладений договір поставки №140068 (надалі - договір поставки №140068), за яким постачальник (відповідач - ПрАТ „Промдизель") зобов'язується у 2014 році поставити (передати у власність) замовникові (позивачу) товари, зазначені в специфікації (ях) - додатку (ах) до цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору.

Відповідно до специфікації №1 до договору поставки №140068 загальна вартість товарів складає 14342400,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 2390400,00 грн.

01.08.2014 р. між ТОВ НВФ „Екостар МК ЛТД" та ПрАТ „Промдизель" була укладена додаткова угода до договору поруки №1-01/9 від 01.09.2013 р., якою зазначені сторони виклали пункт 1.1 договору в наступній редакції: "поручитель поручається перед кредитором за виконання приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" своїх зобов'язань (оплата поставленого (их) товару (ів)), що випливають із договорів поставки №130014 від 10.04.2013 р. та №140068 від 14.03.2014 р. (оплата товару) зі всіма існуючими або майбутніми змінами та доповненнями до цього договору, та відповідає перед кредитором за порушення.".

Додатковою угодою №2 від 04.08.2014 р. до договору поруки відповідачі виправили описки, допущені в назві та в тексті попередньої додаткової угоди від 01.08.2014 р. щодо місяця укладання договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Закон не забороняє укладення договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

З урахуванням абзацу першого частини другої статті 207 ГК України, частини першої статті 547 та статті 553 ЦК України договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

За загальним правилом, волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, а відтак у силу статей 203, 215, 553 ЦК України відсутність згоди боржника не є підставою для визнання недійсним договору поруки, укладеного поручителем та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, ч. 1 ст. 207 ГК України встановлює, що судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Посилання позивача на те, що спірний договір поруки є фіктивним, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, що підтверджується на його думку не виконанням умов договору, суд вважає безпідставним, оскільки сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним.

У п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. №11 зазначено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату.

У п. 3.11 вищевказаної постанови Пленуму вказується, що фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Позивач не надав доказів притаманності ознаки фіктивності діям усіх сторін спірного правочину.

Посилання позивача на те, що сторони спірного договору поруки не мали наміру створити правові наслідки, спростовуються матеріалами справи №922/4252/14 за позовом ПАТ "Промдизель" до ПАТ "Запорізький електроремонтний завод" та ТОВ НВФ "Екостар МК ЛТД" про стягнення коштів, зокрема, за спірним договором поруки.

Посилання позивача на відсутність відповідача (ТОВ "Екостар МК ЛТД") за місцезнаходженням згідно витягу з ЄДР від 26.11.2014 р., як на підставу визнання договору поруки недійсним, суд вважає безпідставним, оскільки спірний договір поруки був укладений набагато раніше отримання вказаного витягу, а саме 01.08.2013 р.

Також, посилання позивача на те, що укладання спірного договору поруки як намір створити штучну альтернативну підсудність справи №922/4252/14 за позовом Приватного акціонерного товариства "Промдизель" (м. Харків) до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (м. Запоріжжя) та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Екостар МК ЛТД" (м. Харків) про стягнення 341744,94 грн., суд вважає помилковими, оскільки згідно з ч. 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Крім того, посилання позивача на те, що сума договорів поставки (вартість товару що постачається) №130014 від 10.04.2013 р. та №140068 від 14.03.2014 р. складає 15143820 грн., відповідно до витягу з ЄДР статутний капітал відповідача 1 (поручителя за договором поруки) складає 65000 грн., тобто статутний капітал відповідача в 233 рази менший ніж сума договорів (вартість товарів), за якими він відповідає перед кредитором, як на доказ фіктивності договору поруки, суд вважає безпідставними, оскільки чинне законодавство не ставить у залежність суму договору, що укладається, від розміру статутного капіталу.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що спірний договір поруки вчинено його сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а відповідачами порушені норми права при укладенні договору поруки, є недоведеним та спростовується положеннями вищенаведених норм чинного законодавства та умовами договору поруки, який було укладено між відповідачами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено наявність обставин, зазначених в ст.ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 193, 207 ГК України, ст.ст. 6, 203, 215, 234, 553, 638 ЦК України, ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.02.2015 р.

Суддя В.І. Ольшанченко