КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа№ 910/21931/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

від позивача не з'явився,

від відповідача не з'явився,

треті особи не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014

(дата підписання - 26.12.2014)

у справі №910/21931/14 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»

треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна

2. Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Поділля»

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 відмолено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі - відповідач), за участю третіх осіб про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заходи до забезпечення позову вжиті, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2014 у справі №910/21931/14 скасовано.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис від 15.09.2014, реєстраційний номер 1593, вчинений з порушенням вимог законодавства, зокрема, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а також вимог щодо всіх даних зазначення предмета, що підлягає витребуванню (VIN-код, характеристик предмета лізингу). Оскільки неможливо повністю визначити предмет лізингу в зв'язку з відсутністю достатньої інформації про нього, виконавчий напис не підлягає виконанню і підлягає скасуванню. На думку позивача, відповідачем було подано документи для вчинення нотаріальних дій, які суперечать закону. Позивач стверджує, що не отримував від відповідача повідомлень та рахунків-фактур про сплату лізингових платежів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 04.03.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 29.01.2015) позивачу - 03.02.2015, відповідачу, нотаріусу та ТОВ «Мрія Поділля» - 02.02.2015, ВДВС - 31.01.2015, долучені до матеріалів справи.

У судове засідання 04.03.2015 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги позивача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині 1 статті 292 Господарського кодексу України вказано, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Приписами ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2014 між ТОВ "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та ТОВ "Мрія-Лізинг" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №2828/05/14-В (далі - договір), відповідно до якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (далі по тексту "предмет лізингу"), найменування і характеристики якого вказані в специфікації (додаток №2 до дговору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток №1 до договору, далі - "графік платежів"), а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Предметом лізингу є бувший у використанні автобус ПАЗ 4234, детальний опис згідно специфікації - додаток №2 до договору (п.3 договору).

Відповідно до п.2.4 загальних умов договору фінансового лізингу всі лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 графіка платежів, в сумі, зазначеній у графі 6 графіка платежів.

Датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок лізингодавця. Якщо в період між датою лізингового платежу, згідно графіка платежів, і датою надходження суми лізингового платежу, числове значення курсу, застосованого згідно п. 2.6 загальних умов збільшиться більш ніж на 1%, лізингодавець має право вимагати пропорційну доплату такої суми. Доплачена сума враховується як комісія лізингодавця (п. 2.7 загальних умов договору фінансового лізингу).

Згідно з п. 2.9 загальних умов договору фінансового лізингу при надходженні коштів (лізингових платежів) від лізингоодержувача, сторони погодили наступну черговість виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобов'язань за договором: оплата сум штрафних санкцій (штраф, пеня), які підлягають сплаті за порушення зобов'язань за договором; оплата сум компенсації витрат, понесених лізингодавцем та не відшкодованих лізингоодержувачєм; оплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця; оплата простроченої заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу; оплата поточної заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця; оплата поточної заборгованості з нарахованого лізингового платежу, відшкодовує вартість предмета лізингу.

Приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акта прийому-передачі предмета лізингу. Одночасно з актом прийому-передачі предмета лізингу, лізингоодєржувачу передаються реєстраційна, технічна документація, документи по страхуванню, а також оформляється весь необхідний для цілей бухгалтерського і податкового обліку комплект документів (видаткова накладна, податкова накладна) (п. 3.4 загальних умов договору фінансового лізингу).

Пунктом 7.3 загальних умов договору фінансового лізингу передбачено, що лізингодавець має право на свій розсуд стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безсуперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадках, передбачених чинним законодавством) та/або в судовому порядку, визначеному чинним законодавством України.

Дія договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством (п. 11.1 загальних умов договору фінансового лізингу).

Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від цього договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач: не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів або загальними умовами (п.11.2.1 загальних умов договору фінансового лізингу).

У разі виникнення будь-якої з підстав, передбачених п.п.11.2.1-11.2.8 цих загальних умов, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану відповідно до ст. 8 загальних умов (п. 11.3 загальних умов договору фінансового лізингу).

У разі, якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно п.11.3 загальних умов, лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно п. 8.5 загальних умов, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і поверненні предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю.

Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт, протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. При цьому у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю, лізингодавєць має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених витрат (п. 11.4 загальних умов договору фінансового лізингу).

В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Мрія Лізинг" зобов'язань за договором фінансового лізингу в частині сплати лізингових платежів, 08.08.2014 відповідачем на адресу позивача направлено лист-вимогу від 31.07.2014 №350-УПК на суму 33677,94 грн, в якому зазначено, що сума заборгованості ТОВ "Мрія-Лізинг" станом на 31.07.2014 становить 28715,96 грн (чергові платежі 07.06.2014 та 07.07.2014), а також, попереджено про те, що якщо протягом 20 днів з дати направлення цієї вимоги, не буде сплачено заборгованість або не здійснено викуп, то ТОВ "Український лізинговий фонд" буде змушене відмовитися від договору.

Вищезазначений лист-вимога направлений позивачу 08.08.2014 на адресу, вказану у договорі, а саме: 48271, Тернопільська обл., с. Васильківці, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від №0953.

У зв'язку з незадоволенням лізингоодержувачем вимог лізингодавця, викладених у попередньому листі-вимозі, відповідачем направлено позивачу повідомлення від 02.09.2014 №496-УПК про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу, в якому лізингодавець вимагав протягом 7 днів з моменту направлення даного повідомлення, повернути предмет лізингу, а також надати документи та приналежності відповідно до акта приймання-передачі. В протилежному випадку, як зазначив відповідач, він має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження без будь-яких дозволів лізингоодержувача (в тому числі, але не виключно, в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса).

Дане повідомлення направлене позивачу 03.09.2014, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від №2789.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Датою розірвання договору є дата фактичної передачі предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю (дата повернення) або дата вилучення предмета лізингу. Передача-вилучення предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю оформляється підписанням сторонами акта повернення предмета лізингу або підписання уповноваженими особами лізингодавця акта вилучення предмета лізингу (п.11.6 загальних умов договору фінансового лізингу).

Сторони досягли згоди, що у разі односторонньої відмови лізингодавця від цього договору (розірвання договору) лізингоодержувач зобов'язаний протягом терміну, зазначеного в повідомленні про відмову від договору (його розірвання), сплатити лізингодавцю всі нараховані та несплачені лізингові платежі згідно з графіком платежів. З моменту прийняття рішення про відмову від договору (його розірвання) і направлення відповідного повідомлення лізингоодержувачу право лізингоодержувача на придбання у власність предмета лізингу припиняється (реч.2,3 п.11.8 загальних умов договору фінансового лізингу).

Враховуючи, що позивач відповіді на повідомлення про розірвання договору не надав, предмет лізингу не повернув, відповідач 12.09.2014 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису (на підставі п.11.4 загальних умов договору фінансового лізингу).

15.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. вчинено виконавчий напис №1593, яким зобов'язано ТОВ "Мрія-Лізинг" повернути на користь ТОВ "Український лізинговий фонд" майно - автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску: шасі №Х1М4234Т0С0001569, двигун №Д2459Е2747057, реєстраційни номер АА3726КК, вартістю 237456,86 грн, що передане в користування на підставі договору фінансового лізингу від 05.05.2014 №2828/05/14-В та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 07.06.2014 по 12.09.2014 в сумі 59038,01 грн. Виконавчий напис набирає чинності з 15.09.2014 і може бути пред'явлений до державної виконавчої служби для примусового виконання до 15.09.2015.

25.09.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано позивачу (боржнику) термін для добровільного виконання до 02.10.2014.

В зв'язку з невиконанням позивачем постанови державного виконавця 03.10.2014 Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області направив позивачу вимогу державного виконавця №03.3-32/В-3/3228, в якій зобов'язав позивача до 08.10.2014 передати стягувачеві (відповідачу) майно (предмет лізингу).

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік), і при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому переліку (п.п.3.2 та 3.5 Порядку).

У пункті 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, наведений перелік документів необхідний для одержання виконавчого напису при повернені об'єкта лізингу, до яких належать: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначених вимог відповідач надав нотаріусу наступні документи: заяву від 12.09.2014; оригінал та копію договору фінансового лізингу від 05.05.2014 №2828/05/14-В; копію листа-вимоги від 31.07.2014 №350-УПК та доказ його відправлення; повідомлення про відмову (розірвання) від договору від 02.09.2014 №496-УПК та доказ його відправлення; довідку про стан взаєморозрахунків станом на 12.09.2014; завірені копії неоплачених рахунків.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису відповідачем було надано приватному нотаріусу - Голубничій О.В. всі документи, які вимагає чинне законодавство та які були доказом безспірності заборгованості за прострочення виконання позивачем зобов'язання за договором фінансового лізингу від 05.05.2014 №2828/05/14-В.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для вчинення спірного виконавчого напису були надані всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника за прострочення виконання позивачем зобов'язання за договором фінансового від 05.05.2014 №2828/05/14-В і встановлюють прострочення виконання зобов'язання, тоді як позивачем не доведено необґрунтованість виконавчого напису нотаріуса.

Спори про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства (абз. 2, 3 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Таким чином, господарські суди не перевіряють правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт підлягають окремому оскарженню до суду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні»).

Тому твердження позивача в апеляційній скарзі, що дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису були незаконними (вчинення напису без перевірки документів та ознайомлення з умовами договору) не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки дії нотаріуса не перевіряються господарським судом.

Отже, позивач повинен довести, що була відсутня правова підстава для вчинення виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом повернення предмета лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Будь-яких доказів на відсутність своєї вини у порушенні прав та інтересів відповідача позивач не надав, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі №910/21931/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/21931/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай