ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Справа № 920/1757/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача -Рекуна С.В., за довіреністю від 21.10.2014р. №2384;

відповідача - Сергєєвої С.А., за довіреністю від 23.10.2014р. №1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн", м. Шостка Сумської області (вх. № 583С/1-18) та апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт", м. Шостка Сумської області (вх. № 586С/1-18)

на рішення господарського суду Сумської області від 15.12.2014р.

у справі № 920/1757/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт", м. Шостка Сумської області,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн", м. Шостка Сумської області,

про стягнення 128714,27 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.12.2014р. у справі №920/1757/14 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дизайн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" основний борг у сумі 43993,67 грн., інфляційні у сумі 5455,22 грн., річні у сумі 3124,15 грн., витрати по судовому збору у сумі 1051,46 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн", м. Шостка Сумської області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 15.12.2014р. у справі №920/1757/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду винесене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Крім того, вказує на те, що показання лічильника станом на 01.03.2012р. не фіксувались та не можливо встановити розмір спожитої теплової енергії з 01.03.2012р. по 15.03.2012р., а тому, на думку апелянта, позивачем не доведено розміру заборгованості за період з 01.03.2012р. по 15.03.2012р.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.) прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн", м. Шостка Сумської області до провадження та призначено до розгляду на 10.03.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт", м. Шостка Сумської області, також не погодилось з рішенням господарського суду першої інстанції та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 15.12.2014р. у справі №920/1757/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу у сумі 43993,67 грн., інфляційних у сумі 5455,22 грн., річних у сумі 3124,15 грн., витрат по судовому збору у сумі 1051,46 грн. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своєї позиції у справі, апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що загальна заборгованість, з урахуванням всіх проведених оплат виникла з 15.02.2012р. по 15.03.2012р. за спожиту теплову енергію 432,34 Гкал - 322,7 Гкал=109,64 Гкал на загальну суму 107709,46 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.) прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт", м. Шостка Сумської області до провадження та об'єднано до спільного розгляду разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дизайн».

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у разі якщо у провадженні апеляційної інстанції вже знаходиться апеляційна скарга одного з учасників судового процесу на ухвалу або рішення місцевого господарського суду, а іншим учасником судового процесу подано апеляційну скаргу на ту ж саму або іншу ухвалу чи рішення і ця друга скарга підлягає розглядові, апеляційний господарський суд приймає її до спільного розгляду з раніше поданою і прийнятою до провадження скаргою, про що виносить відповідну ухвалу.

06.03.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3717), в якому останній зазначає, що позивачем не доведено розміру заборгованості за період з 01.03.2012р. по 15.03.2012р.

У судовому засіданні 10.03.2015р. представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду Сумської області від 15.12.2014р. у справі №920/1757/14 в частині відмови задоволення позовних вимог основного боргу у сумі 43993,67 грн., інфляційних у сумі 5455,22 грн., річних у сумі 3124,15 грн. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

27.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн" (споживач) укладено договір про надання послуг з теплопостачання №355, відповідно до п.1 якого, виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з теплопостачання на централізоване опалення та підігрів питної води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим договором.

Пунктом 4 даного договору встановлено, що тарифи на день укладення договору на послуги за 1 Ггкал становлять для інших споживачів 982,39 грн.

Сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. (п. 6 договору).

Згідно пункту 7 договору, система оплати послуг є щомісячною.

Пунктом 8 договору встановлено, що споживач (відповідач) за 3 дні до початку розрахункового періоду (тобто, відповідного календарного місяця) сплачує виконавцю (позивачу) вартість послуг зазначених у договорі, передбачених на розрахунковий період. Кінцеві розрахунки за розрахунковий період (за календарний місяць) провадяться споживачем до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (тобто, до 20 числа наступного календарного місяця за попередній календарний місяць).

Згідно пункту 10 зазначеного договору, до рахунку додається акт приймання-передачі послуг.

Пунктом 11 договору передбачено, що за наявності у споживача засобів обліку справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається.

Відповідно до пункту 32 договору, дія цього договору поширюється на відносини, що діяли з 11 листопада 2011 року. Договір діє до 31 грудня 2011 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн" укладено Додаткову угоду № 1 від 02 лютого 2012 року до договору № 355 від 27 грудня 2011 року, якою сторони продовжили строк дії договору до 30 квітня 2012 року.

Місцевим господарським судом встановлено, що теплопостачання здійснювалось нежитлових приміщень учбово-лабораторного корпуса Шосткинського інституту Сумського державного університету по вул. Гагаріна, 1 (б. 35) у м. Шостка Сумської області, де згідно акту взяття на абонентський облік вузла обліку теплової енергії від 24.10.2011 року, затвердженого директором позивача Н. С. Будашним 31.10.2011 року, було встановлено теплолічильник (теплообчислювач, витратоміри та термоперетворювач), за показаннями якого станом на 24.10.2011 року було 0,55 Гкал (а.с. 69). Акт від 24.10.2011 року підписаний представником позивача, представником ДП "Сумистандартметрологія" та представником Шосткинського інституту Сумського держуніверситету як споживачем на той час.

22.04.2013р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію на виконання договірних зобов'язань на суму 107709,46 грн.

Вищезазначене стало підставою для звернення позивача до господарського суду Сумської області з позовом, в якому останній просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу 107709,46 грн., 3% річних у сумі 7648,84 грн. та інфляційні втрати у сумі 13355,97 грн.

15.12.2014р. господарським судом Сумської області прийнято оскаржуване рішення.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за договором про надання послуг з теплопостачання від 27.12.2011р. №355.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, між сторонами у даній справі укладено договір про надання послуг з теплопостачання.

Як вже зазначалось, пунктом 11 даного договору встановлено, що за наявності у споживача засобів обліку справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається.

У даному випадку наявні засоби обліку, а тому нарахування плати за теплопостачання позивач мав здійснювати лише за показниками засобів обліку (теплолічильника).

Матеріали справи містять копії документу "Показання теплового счетчика" від 18.11.2011р., підписаного директором відповідача, в якому вперше у період дії договору № 355 від 27.12.2011 року було знято покази теплового лічильника за участі представника відповідача як споживача теплової енергії за цим договором.

Як вбачається з даного документу, станом на 18.11.2011р. за показами теплового лічильника на об'єкті було 32,42 Гкал, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що саме від цього показника позивач має право розпочинати нарахування та справляння з відповідача плати за теплопостачання за договором № 355 від 27.12.2011 року.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії документів "Показання теплового счетчика" від 16.12.2011 року, від 14.02.2012 року та від 15.03.2012 року, які надані позивачем під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, в яких, зокрема, зафіксовано покази теплового лічильника на об'єкті станом на 16.12.2011р. - 77,29 Гкал, станом на 14.02.2012 року - 322,7 Гкал, станом на 15.03.2012 року - 432,34 Гкал. (а.с. 52-54).

Також, відповідачем до господарського суду Сумської області надано обґрунтований розрахунок, з якого вбачається різницю між останніми показами (15.03.2012 року) теплового лічильника - 432,34 Гкал та початковими за час дії договору № 355 від 27.12.2011р. показами теплового лічильника (18.11.2011 року) - 32,42 Гкал складає 399,92 Гкал.

Так, пунктом 4 договору, сторони погодили, що тарифи на день укладення договору на послуги за 1 Ггкал становлять для інших споживачів 982,39 грн.

А отже, колегія суддів приходить до висновку що, відповідач повинен був сплатити позивачу, виходячи з договірної вартості теплової енергії 982,39 за 1 Гкал (з ПДВ включно), суму 392877,41 грн. (399,92 Гкал х 982,39 грн.=392877,41 грн.).

Матеріали справи містять докази сплати відповідачем на користь позивача суми боргу 348883,74 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був сплатити на користь позивача за фактично спожиту теплову енергію суму 43993,67 грн. (392877,41-348883,74=43993,67).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в період з 27.12.2011р. по 15.03.2012р. (як зазначено у позовній заяві) підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 43993,67 грн.

Колегія суддів, також, погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 63715,79 грн.

Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено в п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Також, відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних, які були зроблені позивачем виходячи з суми основного боргу 107709,46 грн., колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про нарахування 3% річних та інфляційних виходячи з належної суми основного боргу, а саме - 43993,67 грн.

Тому, за період з 20.04.2012р. по 31.09.2014р. з відповідача на користь позивача слід стягнути 3124,15 грн. - 3% річних.

Колегія суддів, також, погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 5455,22 грн.

За період з квітня 2012р. по серпень 2014р., виходячи з суми основного боргу - 43993,67 грн. та індексу інфляції 112,4%, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5455,22 грн.

Підсумовуючи наведене, місцевим господарським судом обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 43993,67 грн., інфляційні втрати у сумі 5455,22 грн. та 3% річних у сумі 3124,15 грн.

Посилання відповідача на те, що показання лічильника станом на 01.03.2012р. не фіксувались та не є можливим встановити розмір спожитої теплової енергії з 01.03.2012р. по 15.03.2012р. спростовуються наявним в матеріалах справи листом відповідача на адресу позивача №13 від 13.03.2012р. з проханням припинити дію договору на теплопостачання з 15.03.2012р.

А тому, обставина щодо використання послуг з теплопостачання підтверджується наявністю факту зняття відповідачем показників теплового лічильника та надання цієї інформації, у зв'язку з чим проводилось відповідне нарахування за послуги теплопостачання.

За таких обставин, доводи викладені заявниками в апеляційних скаргах не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення. Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн" та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дизайн", м. Шостка Сумської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт", м. Шостка Сумської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 15.12.2014р. у справі №920/1757/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 12.03.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.