ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 р. Справа № 914/4518/14

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Драгус розглянула справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ.

До відповідача: Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго", м.Львів.

Про: стягнення 3 537 316,84 грн. пені, 1 139114,47 грн. 3% річних та 5 319364,91 грн. збитків внаслідок інфляції.

За участю представників:

Від позивача: Данилевський О.М. - представник;

Від відповідача: Охріменко В.В. - представник;

Представникам роз'яснено права та обов'язки згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з позовом до Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" про: стягнення 3 537 316,84 грн. пені, 1 139114,47 грн. 3% річних та 5 319364,91 грн. збитків внаслідок інфляції.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за умовами договору купівлі-продажу природного газу від 12.02.2013р. №13/3370-ТЕ-21 за період з січня по грудень 2013 року він поставив відповідачу природний газ в обсязі 47728,050 тис. м. куб. на загальну суму 62 485 536,11 грн. За умовами договору відповідач повинен був здійснювати оплату за газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Однак відповідач періодично прострочував оплату за поставлений у січні-грудні 2013р. природний газ, у зв'язку з чим йому було нараховано 3 537 316,84 грн. пені, 1 139114,47 грн. 3% річних та 5 319364,91 грн. збитків внаслідок інфляції.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 24.12.2014 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 15.01.2015року.

В судове засідання 15.01.2015 року з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити. По суті позову пояснив, що на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/3370-ТЕ-21 позивач передав у власність відповідача природний газ у 2013 році в обсягах 47728,050 тис. м куб. на загальну суму 62 485 536,11 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідач в порушення умов договору періодично прострочував оплату за поставлений у січні-грудні 2013 року газ у зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 3 537 316,84 грн., 3% річних в розмірі 1 139 114,47 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5 319 364,91 грн.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи.

Суд відклав розгляд справи на 27.01.2015р. та зобов'язав позивача: провести перерахунок нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки наданий позивачем розрахунок проведено невірно, зокрема, не враховано дати, коли здійснювались проплати а нарахування здійсненої на повну суму без врахування часткових оплат; обґрунтувати письмово на підставі чого позивач мав сплачувати за спожитий впродовж місяця газ і чим це передбачено; обґрунтувати письмово з якого числа місяця 14 чи 15 слід починати розрахунок штрафних санкцій, оскільки в судовому засіданні позивач усно заявив, що розрахунок слід починати з 15 числа місяця наступного за звітним, однак в поданому розрахунку позивач розраховує штрафні санкції з 14 числа місяця наступного за звітним.

В судове засідання 27.01.2015р. з'явилися представники сторін. Представник позивача надав письмові пояснення в яких зазначив, що перерахунок пені, 3% річних та збитків внаслідок інфляції позивачем не проводився, просив суд брати до уваги розрахунок долучений до позовної заяви. Вважає, що нарахування пені, 3% річних та збитків внаслідок інфляції слід здійснювати з 14 числа місяця а не з 15, оскільки згідно умов договору останнім днем строку оплати отриманого газу є 13 число місяця наступного за місяцем поставки. Також представник звернув увагу на те, що за умовами договору відповідач повинен був здійснювати оплату за отриманий газ протягом місяця та остаточно розрахуватись за фактично отриманий газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки. Фактичний обсяг спожитого газу був відомий позивачу вже на кінець місяця. Згідно умов договору обов'язок відповідача по оплаті отриманого газу не пов'язаний з підписанням між сторонами актів приймання-передачі газу.

Представник відповідача подав письмовий відзив на позов в якому зазначив, що позивач при обчисленні інфляційних нарахувань з заборгованості за спожитий газ починаючи з квітня по грудень 2013 року, необґрунтовано здійснював нарахування інфляційних втрат на борг з урахуванням інфляції за попередній місяць. Також представник звертає увагу на те, що борг виник з незалежних від відповідача причин і значна частина боргу була погашена на державному рівні на підставі Постанов Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., №30 від 29.01.2014р. та спільних протокольних рішень і договору про організацію взаєморозрахунків за природний газ. Всього державою було погашено борг на загальну суму 27172942,15 грн., решта вартість спожитого газу в сумі 35312593,96 грн. було сплачено відповідачем. Позивачем не враховано той факт що в окремі місяці відповідач сплачував більші кошти ніж місячне нарахування.

Вважає, що підставою до оплати є підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу. Відповідні акти своєчасно надсилались відповідачем позивачу, однак підписані останнім із запізненням.

Також просив суд зменшити розмін пені на 99%.

Суд оголосив перерву в судовому засіданні до 10.02.2015р. та зобов'язав сторони провести звірку взаєморозрахунків за договором №13/3370-ТЕ-21, а позивача обґрунтувати правомірність здійснення нарахувань пені на день в який відповідачем здійснювалось часткове чи повне погашення боргу, та письмово обґрунтувати здійснення нарахувань на вартість поставленого газу для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями, з врахуванням положень абз. 2 п. 1.1 договору.

В судове засідання 10.02.2015р. з'явилися представники сторін. Представник позивача надав суду письмові пояснення в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що в процесі виконання Договору №13/3370-ТЕ-21 про закупівлю природного газу від 12.02.2013 року Позивачу стало відомо, що Відповідач також виробляє теплову енергію, яка споживається релігійними організаціями. Враховуючи те, що гранична ціна реалізації газу на виробництво теплової енергії яка споживається населенням, а також релігійними організаціями, встановлені НКРЕ - не відрізнялись і становили 1309,20 грн./м3, обсяги газу, спожиті Відповідачем на виробництво тепла для релігійних організацій, були відображені Відповідачем в обліку за договором №13/3370-ТЕ-21, але оформлені окремими актами, які на адресу Позивача надав Відповідач.

Також представник позивача звернув увагу на те, що в процесі виконання умов договору №13/3370-ТЕ-21 про закупівлю природного газу від 12.02.2013 року, Відповідач жодного разу не надавав Позивачу своїх заперечень щодо недосягнення згоди з усіх істотних умов договору, оформлював акти приймання-передачі природного газу, в частині обсягів, використаних на виробництво теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями та здійснював їх оплату, підтверджуючи таким чином свою згоду фактичним виконанням умов договору. В даних актах відповідач зазначав, що отримання ним газу відбувалось на підставі договору від 12.02.2013р. №13/3370-ТЕ-21.

Також, позивач подав акт звірки розрахунків між сторонами, підписаний лише позивачем, однак відповідачем даний акт не підписаний.

Представник відповідача надав суду платіжні доручення якими підтвердив, факт погашення основної заборгованості за спожитий газ згідно договору №13/3370-ТЕ-21 від 12.02.2013р.

Оскільки позивач не виконав вимог ухвали суду щодо проведення перерахунку нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки наданий позивачем розрахунок проведено невірно, зокрема, не враховано дати, коли здійснювались проплати а нарахування здійсненої на повну суму без врахування часткових оплат, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 24.02.2014р. для надання позивачу можливості провести перерахунок.

В судове засідання 24.02.2015р. з'явилися представники сторін, додаткових доказів по справі чи пояснень не надали. Позивач вимог суду не виконав, перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням дат часткових проплат здійснених відповідачем, не провів.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

12 лютого 2013 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Львівським комунальним підприємством "Залізничне-теплоенерго" (покупець) було укладено договір №13/3370-ТЕ-21 про закупівлю природного газу.

Відповідно до п. 10.1 договору, він поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013р. і діє у частині поставки газу до 31.12.2013р. включно, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

За умовами даного договору продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ НАК «Нафтогаз України»), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ в обсязі передбаченому п. 1.2 договору.

Відповідно до п.3.1 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу , що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, становить 1309,20 грн.

Загальна вартість договору становить 71 553 681,87 грн.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору за період з січня по грудень 2013 року позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 47728,050 тис. куб.м. на загальну суму 62 485 536,11 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу (а.с. 19-35).

Оскільки в окремих актах приймання-передачі зазначено, що поставка газу здійснювалась для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями, а згідно положень абз. 2 п. 1.1 договору передбачено, що газ який поставляється за умовами договору використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, суд зобов'язував позивача надати пояснення з цього приводу.

В письмових поясненнях наданих суду представник позивача пояснив, що в процесі виконання Договору №13/3370-ТЕ-21 про закупівлю природного газу від 12.02.2013 року Позивачу стало відомо, що Відповідач також виробляє теплову енергію, яка споживається релігійними організаціями, а зважаючи на те, що гранична ціна реалізації газу на виробництво теплової енергії яка споживається населенням, а також релігійними організаціями, встановлені НКРЕ - не відрізнялись і становили 1309,20 грн./м3, обсяги газу, спожиті Відповідачем на виробництво тепла для релігійних організацій, були відображені Відповідачем в обліку за договором №13/3370-ТЕ-21, але оформлені окремими актами, які на адресу Позивача надав Відповідач.

Відповідно до п. 6.1.1. договору відповідач, як покупець газу за договором, зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ.

Згідно з п. 4.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач оплатив спожитий газ в повному обсязі, однак в порушення умов договору періодично прострочував оплату спожитого газу.

Той факт, що в окремих випадках розрахунки за спожитий природній газ проводились несвоєчасно визнає і відповідач у поданому суду відзиві, однак зазначає, що заборгованість виникала з незалежних від підприємства причин а саме через невідповідність фактичних економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, діючим на той час тарифам на теплову енергію.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач вважає, що підставою до оплати є підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу та стверджує, що відповідні акти своєчасно надсилались відповідачем позивачу, однак підписані останнім із запізненням.

Такі твердження не заслуговують на увагу суду, оскільки наведеними вище положеннями договору (п. 4.1) чітко передбачено порядок проведення розрахунків за спожитий газ. Згідно умов договору обов'язок відповідача по оплаті отриманого газу не пов'язаний з підписанням між сторонами актів приймання-передачі газу.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.3 договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем умов п. 4.1 догвоору, покупець зобовязується крім суми заборгованості сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань, позивач нарахував відповідачу:

3 537 316,84 грн. - пені;

1 139114,47 грн. - 3% річних;

5 319364,91 грн. - збитків внаслідок інфляції;

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, інфляційних втрат і 3 % річних та встановлено, що розрахунок позивачем здійснено невірно, а саме не враховано дати коли відповідачем здійснювались проплати та проведено нарахування на суми боргу суми без врахування часткових проплат. Інвляційні втрати нараховувались на інфляційні втрати за попередній період.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд звертає увагу на те, що неодноразово зобов'язував позивача провести перерахунок, однак позивач вимог суду не виконав.

Провівши перерахунок, суд встановив,що до стягнення підлягає 1115626,12 грн. - 3% річних, 5 301 534,67 грн. - збитків внаслідок інфляції.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 3 537 316,84 грн. - пені суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити розмір пені на 99% та мотивує це тим, що борг виник з незалежних від відповідача причин і значна частина боргу була погашена на державному рівні на підставі Постанов Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., №30 від 29.01.2014р. та спільних протокольних рішень і договору про організацію взаєморозрахунків за природний газ. Також відповідач звертає увагу на те, що 98,1% його споживачів, це населення та бюджетні установи і організації, які звільнені від сплати пені, що підтверджує відповідною довідкою.

Статтею 83 ГПК України передбачено, що господарський суд приймаючи рішення має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи наведені обставини, оскільки основна заборгованість за спожитий протягом 2013року природний газ виникла з незалежних від відповідача причин і значна частина боргу була погашена на державному рівні на підставі Постанов Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., №30 від 29.01.2014р. та спільних протокольних рішень і договору про організацію взаєморозрахунків за природний газ, на момент звернення з позовом до суду основна заборгованість погашена в повному обсязі, прострочення оплат є незначними, 98,1% його споживачів відповідача це населення та бюджетні установи і організації, які звільнені від сплати пені, позивач нараховував пеню і на дати проведення відповідачем часткових сплат за весь спірний період, суд прийшов до висновку що розмір пені яка підлягає стягненню з відповідача слід зменшити до 1 900 000,00грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 8 317 160,79 грн. з яких: 1 900 000,00грн. - пені, 1115626,12 грн. - 3% річних, 5 301 534,67 грн. - збитків внаслідок інфляції.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача в сумі 73080,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 612, 625 ЦК України, 193 ГК України, ст. ст.28, 33, 35 ,43, 44, 48, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" (79054, м.Львів, вул. С.Петлюри,4А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ) - 1 900 000,00грн. - пені, 1115626,12 грн. - 3% річних, 5 301 534,67 грн. - збитків внаслідок інфляції , 73080,00 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.02.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.