ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа № 911/5144/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал девелопмент трейдінг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Будтехносервіс»

про стягнення 33 441,55 грн

Суддя Антонова В.М.

За участю представників:

від позивача Нагула О.О. (дов. б/н від 20.01.2015);

від відповідача Острянко М.М. (дов. б/н від 08.04.2014)

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал девелопмент трейдінг» (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Будтехносервіс» (далі - відповідач) про стягнення 33 441,55грн заборгованості, з яких: 27 120,00грн боргу за поставлений, на підставі видаткової накладної № 3275 від 15.10.2013, товар, 5 244,50грн інфляційних втрат та 1 077,05грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманого на підставі видаткової накладної № 3275 від 15.10.2013 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.12.2014 порушено провадження у справі № 911/5144/14, розгляд справи призначено на 29.01.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.01.2015 продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 12.02.2015.

05.02.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла уточнена позовна заява про стягнення заборгованості (вх. 2642/15 від 05.02.2015), згідно якої останній просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням наданих уточнень в розрахунках, а саме стягнути з відповідача 27 120,00 грн основного боргу, 2 027,48 грн інфляційних втрат та 267,58 грн 3 % річних.

12.02.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 11.02.2015 (вх. № 3208/15 від 12.02.2015), згідно якого останній частково визнав позовні вимоги.

У судовому засіданні 12.02.2014р. представник позивача підтримав позов повністю з урахуванням поданих ним уточнень, представник відповідача частково погодився з позовними вимогами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал девелопмент трейдінг» згідно усної домовленості між сторонами поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Будтехносервіс» прийняло товар на загальну суму 27 120,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 3275 від 15.10.2013 підписаною і скріпленою печатками обох сторін.

Відповідач свій обов'язок з оплати отриманого за накладною товару не виконав, суму боргу в розмірі 27 120,00 грн не сплатив.

Предметом позову є вимоги про стягнення 27 120,00грн боргу за поставлений, на підставі видаткової накладної № 3275 від 15.10.2013, товар, 5 244,50грн інфляційних втрат та 1 077,05грн 3 % річних.

Відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, приписами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За таких обставин, виходячи з аналізу наведених законодавчих положень, суб'єктного складу та характеру правовідносин, суд дійшов висновку, що відносини між сторонами в частині заявленої позовної вимоги підпадають під дію правових норм, що регулюють правовідносини в сфері поставки, оскільки угода, яка відбулася між сторонами у вигляді підписання спірних накладних за своєю правовою природою є договором поставки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20.10.2011р. у справі № 5005/2708/2011.

Приписами статей 265, 193 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 712, 692 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2012 №5002-8/481-2011.

Враховуючи зазначені вище норми та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи та визнано відповідачем, вимога позивача про стягнення 27 120,00 грн боргу за поставлений, на підставі видаткової накладної № 3275 від 15.10.2013, товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати товару поставленого за видатковою накладною № 3275 від 15.10.2013, позивачем згідно поданих ним уточнень за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року нараховано 2 027,48грн інфляційних втрат та 267,58грн 3 % річних за період з 24.10.2014 по 12.02.2015 на суму боргу 27 120,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року та 3 % річних, нарахованих за період з 24.10.2014р. по 12.02.2015р. складає 2 027,48 грн інфляційних втрат та 249,65грн 3 % річних. Відтак, вимоги з врахуванням уточнених розрахунків позивача про стягнення 2 027,48 грн інфляційних втрат та 267,58грн 3 % річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 027,48 грн інфляційних втрат та 249,65 грн 3 % річних.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 27 120,00грн боргу за поставлений, на підставі видаткової накладної № 3275 від 15.10.2013, товар, 2 027,48 грн інфляційних втрат та 249,65 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 3 000,00грн.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано суду, зокрема, договір про надання юридичних послуг № АО/4 від 12.09.2014р., витяг з єдиного реєстру адвокатів України, та платіжне доручення № 863 від 05.11.2014 на суму 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р. передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р.).

Враховуючи наведене, предмет даного спору, час, який адвокат витратив на підготовку матеріалів у даній справі та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, витрати на правову допомогу підлягають частковому стягненню з відповідача пропорційно до розміру позовних вимог, а саме: у розмірі 2 637,18 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «БУДТЕХНОСЕРВІС» (07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 7; ідентифікаційний код 20589354) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал Девелопмент Трейдінг» (03164, м. Київ, Святошинський район, вул. Олевська, буд. 3, корпус В, кв. 26; ідентифікаційний код 37486227) 27 120 (двадцять сім тисяч сто двадцять гривень) 00 коп. боргу за поставлений, на підставі видаткової накладної № 3275 від 15.10.2013, товар, 2 027 (дві тисячі двадцять сім гривень) 48 коп. інфляційних втрат, 249 (двісті сорок дев'ять гривень) 65 коп. 3 % річних, 2 637 (дві тисячі шістсот тридцять сім гривень) 18 коп. витрат на правову допомогу та 1 606 (одну тисячу шістсот шість гривень) 04 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.М. Антонова

Повне рішення складено: 20.02.2015.