РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/26109/14

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймаркет"

до Фізичної особи-підприємця Калениченко Марини Едуардівни

про стягнення 60 000,00 грн.

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Калениченко Марини Едуардівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймаркет"

про визнання договору укладеним

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Таралешко Г.В.- за дов.;

від відповідача: Волкодав І.Ю. - за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Строймаркет" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Калениченко Марини Едуардівни про стягнення 60 000,00 грн.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем за первісним позовом здійснено передоплату у розмірі 60 000,00 грн., а відповідач за первісним позовом послуги вчасно не надав, звіт про незалежну оцінку надіслав тільки після звернення позивача з вимогою про повернення коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.11.2014 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.12.2014 р.

18.12.14р. через відділ діловодства суду позивачем за первісним позовом подано уточнення до позовної заяви.

18.12.15р. через відділ діловодства суду відповідач за первісним позовом клопотання про повернення позовної заяви без розгляду.

На підставі ст. 77 ГП України, в судовому засіданні 18.12.14р. оголошено перерву до 13.01.15р.

13.01.15р. через відділ діловодства суду відповідач за первісним позовом подав відзив на позовну заяву.

13.01.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути з відповідача за первісним позовом 60 000,00 грн. заборгованості, 6598,08 грн. збитків.

Ухвалою від 15.01.15р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та відкладено розгляд справи до 03.02.15р.

03.02.15р. через відділ діловодства суду позивачем за первісним позовом подано заперечення на зустрічну позовну заяву.

На підставі ст. 77 ГП України, в судовому засіданні 03.02.15р. оголошено перерву до 24.02.15р.

24.02.15р. через відділ діловодства суду позивачем за первісним позовом подано уточнення (фактично - збільшення) до позовної заяви, відповідно до яких просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 60 000,00 грн. заборгованості 12 473,08 грн. судових витрат, а також подано додаткові матеріали та доповнення до заперечень.

В судовому засіданні 24.02.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та на підставі попередніх домовленостей, 24.06.14 р. ФОП Калініченко М.Е. (надалі - відповідач) було виставлено рахунок-фактуру № 14 06 14 на суму 60 000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Строймаркет» оплатив виставлений рахунок № 14 06 14 від 24.06.14р., що підтверджується платіжними дорученнями № 59 від 24.06.14р, № 67 від 26.06.14р., №93 від 22.07.14р. на загальну суму 60 000,00 грн.

Проте, відповідач за первісним позовом до нерухомого майна - спального корпусу літ. Г-4 загальною площею 3 746,90 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська,14-а, не з'явилась, звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна вчасно не надав.

12.09.14 р. позивач за первісним позовом, звернувся до відповідача за первісним позовом з письмовою вимогою №090, у якій просив протягом 7 днів з моменту отримання вимоги повернути суму попередньої оплати в зв'язку з недосягненням згоди умов договору (копії опису вкладення та фіскального чеку від 12.09.14р. про направлення вимоги наявні в матеріалах справи).

Листом від 12.09.14р. відповідач за первісним позовом, надіслав на адресу позивача за первісним позовом, договір про надання оціночних послуг, акт виконаних робіт та Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна.

Позивач первісним договором вважає, що сплачені ним кошти у сумі 60 000,00 грн. є безпідставно отриманими та просить їх повернути.

Доказів укладення в установленому порядку між сторонами договору № 14-06-14 від 24 червня 2014 р. суду не надано.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1213 передбачає, повернення в натурі безпідставно набутого майна, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Беручи до уваги вищевказане, вбачається, що ФОП Калениченко М.Е. безпідставно отримала грошові кошти у сумі 60 000,00 грн. від ТОВ «Строймаркет» (без укладення договору), а отже, такі обставини підпадають під дію норм ст. 1212 ЦК України.

Доказів повернення відповідачем коштів у сумі 60 000,00 грн., суду не надано.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню 60 000,00 грн. безпідставно набутих коштів.

Позивачем неодноразово уточнювалися (збільшувалися) позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, відповідно до останнього доповнення до заперечення позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом загальну суму 12 473,08 грн. судових витрат.

До судових витрат, посилаючись на ч.1 ст. 906 ЦК України, позивачем за первісним позовом включено вимогу про стягнення 4100,97 грн. збитків (так зазначено позивачем за первісним позовом), пов'язаних з позбавленням можливості користуватися своїми грошовими коштами у сумі 60 000,00 грн. п'ять місяців. Внаслідок чого виникла заборгованість по орендній платі на яку нараховано штраф.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Враховуючи те, що позивачем за первісним позовом у встановленому законом порядку не доведено заподіяння відповідачем за первісним позовом збитків, суд відмовляє у задоволенні вимоги про їх стягнення. Крім того, посилання позивача на ст. 906 ЦК України є безпідставними.

У доповненні до заперечень позивач за первісним позовом посилаючись на ст. 44 ГПК України, просить стягнути з відповідача за первісним позовом 5043,00 грн. добових та витрат на відрядження.

Для документального обґрунтування здійснених витрат на відрядження щодо сплати добових мають бути належним чином оформлені відповідні документи, зокрема:

- наказ про направлення у відрядження - визначає організаційні дані щодо здійснення відрядження;

- посвідчення про відрядження - підтверджує факт перебування працівника у відрядженні відповідно до організаційних даних за наказом про направлення у відрядження;

- звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт - підтверджує доцільність витрат на відрядження (в т.ч. щодо виплати добових) та, після його затвердження керівником підприємства, являється основою для відображення таких витрат у бухгалтерському обліку.

В той же час, позивачем за первісним позовом надано належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують витрати на відрядження та добові.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5043,00 грн. добових та витрат на відрядження.

Крім того, позивачем за первісним позовом включено до судових витрат замовлення та сплата послуг по рецензуванню звіту суму у розмірі 1 500, 00 грн.

Як зазначено в п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 відповідно до розділу VI ГПК України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються: з судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначено господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

У той же час, позивачем за первісним позовом документально не підтверджено понесення витрат на суму 1 500,00 грн. пов'язаних з розглядом даної справи. Відтак підстави для покладення на відповідача за первісним позовом 1500,00 грн. судових витрат відсутні.

Щодо зустрічного позову.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, в червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Строймаркет» звернулося до Фізичної особи-підприємця Калениченко М.Е., свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України МФ №526 від 27.09.2003р., за отриманням оціночних послуг з проведення експертної оцінки ринкової вартості нерухомого майна - спального корпусу літ. Г-4 загальною площею 3 746,90 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська,14-а (далі - Об'єкт оцінки).

Зазначений об'єкт оцінки належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №1734.

Метою проведення оцінки було визначення ринкової вартості об'єкта оцінки для прийняття управлінських рішень щодо можливості отримання кредитних коштів-Відповідачем для господарських потреб.

24 червня 2014 року Позивачем за зустрічним позовом було складено договір на проведення незалежної оцінки №14-06-14 від 24.06.2014 року (далі - Договір) та направлено Відповідачу, шляхом направлення вкладення електронною поштою для погодження та наступного підписання. Вартість послуг з оцінки згідно умов договору складала 60 000,00 грн.

Відповідачем за зустрічним позовом здійснено попередню оплату послуг, шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Позивача у декілька платежів, на загальну суму 60 000,00 грн.

24 червня 2014 року електронною поштою Відповідачем було надіслано копії всіх правоустановчих, технічних документів та фотоматеріали по об'єкту оцінки.

Таким чином, Позивачем виконано звіт про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна, а саме - спального корпусу літ.Г-4 загальною площею 3 746,90 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська,14-а (далі - Звіт).

В подальшому, звіт, примірник договору та акт наданих послуг в оригіналі були направленні Відповідачу поштою.

Однак, станом на день подання даного зустрічного позову примірник договору та акту наданих послуг не повернувся Позивачу.

Посилаючись на ст.ст.207, 218, 626, 629, 638 ЦК України, 173,175, 187,181 ГПК України, позивач за зустрічним позовом просить визнати украденим договір № 14-06-14 про надання оціночних послуг від 24.06.14р. в редакції позивача.

Відповідно до статті 174 ГК України однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, серед яких вказано й договори, визначено також статтею 11 ЦК України.

Загальні умови укладання договорів, які породжують господарські зобов'язання, визначено статтею 179 ГК України. Згідно з пунктом 3 цієї статті укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГПК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суд зазначає, що умовами чинного законодавства дійсно допускається укладення договору в спрощений, разом з цим в будь-якому разі вимагається досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов такого договору.

Стаття 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2, 3, 4, 5 ст. 180 ГПК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

За умовами частини 8 статті 181 ГПК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

З залучених до матеріалів справи платіжних доручень № 59 від 24.06.14р., №67 від 26.06.14р, №93 від 22.07.14р. вбачається, що призначення платежу вказаного перерахування не містить посилання на будь-який договір або попередню домовленість щодо його укладення, натомість там зазначено: «плата за послуги оцінки нерухомого майна зг. Рах. № 140614 від 24.06.2014».

Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на Постанову ВСУ від 10.10.12р., є безпідставними.

Також суд відзначає, що доданий до зустрічної позовної заяви договір № 14-06-14 від 24.06.14р. не є належним та допустимим доказами в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України. В матеріалах справи відсутні інші докази, які підтверджують погодження між сторонами всіх істотних умов.

Отже, Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних доказів, що між ним та Відповідачем досягнуто згоди з усіх істотних умов Договору про надання оціночних послуг № 14-06-14 від 24.06.14р., а отже даний договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

В силу положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позову та визнання укладеним між сторонами Договору про надання оціночних послуг від 24.06.2014.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає первісні позовні вимоги про стягнення є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково, а відповідачем за первісним позовом заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір відшкодовується йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Калениченко Марини Едуардівни (03150, м.Київ, бул. Горького, 103 а, кв. 149, ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Строймаркет» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 5043 (п'ять тисяч сорок три) грн. 00 коп. добових та витрат на відрядження, 1639 (одну тисячу шістсот тридцять дев'ять) грн. 69 коп. судових витрат.

В решті позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.02.2015р.

Суддя І.О. Домнічева