РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №911/5355/14

За позовом Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни

до Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»

про стягнення 342 041, 83 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Олійник І.С.

від відповідача: Чепусов Ю.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Моренко Тетяна Петрівна звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» про стягнення заборгованості за договором від 01.10.2013 р. у розмірі 267 323, 20 грн., а також 10 883, 33 грн. - пені, 7 162, 79 грн. - 3 % річних та 56 672,51 грн. - інфляційних нарахувань. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за вищевказаним договором щодо оплати виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.12.2014 р. справу № 911/5355/14 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. порушено провадження у справі № 911/5355/14 призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача подав письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що не погоджується із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним відповідачем відповідно до листа останнього від 02.02.2015 р. у зв'язку з тим, що заборгованість відповідача за договором від 01.10.2013 р. та нарахований Публічним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» штраф не є зустрічними однорідними вимогами в розумінні ст. 601 Цивільного кодексу України та не підлягають зарахуванню.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонам, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 23.02.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем Моренко Тетяною Петрівною та Публічним акціонерним товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» укладено договір, за умовами якого позивач зобов'язався на виробничих площах відповідача виконати сільськогосподарські роботи по збиранню культури кукурудзи на пальному відповідача - за кількістю, якістю, в строки та умовах, що наведені в договорі.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору сільськогосподарські роботи, що є предметом договору. Мають бути виконаній на території Житомирської та Київської областей. Мінімальний обсяг робіт складає 1 000 га.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. договору планований початок робіт - 04.10.2013 р. загальний термін виконання робіт не перевищує 50-ти календарних днів за дати планованого початку робіт включно.

Згідно з п.п. 3.1., 3.3. договору ціна за 1 гектар дорівнює 380, 00 грн. Оплата здійснюється перерахуванням грошових коштів на поточний банківський рахунок позивача на підставі акту передачі-приймання робіт в термін 20 банківських днів з дати його підписання.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що за прострочення оплати відповідач сплачує пеню, що дорівнює обліковій ставці Національного банку України, що нараховується на суму фактичної заборгованості.

Договір, відповідно до п. 8.1., набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2013 р.

30.12.2013 р. сторонами підписано акт передачі-приймання послуг за договором від 01.10.2013 р. на загальну суму 367 323, 20 грн.

Як вбачається з наявної у справі виписки з рахунку Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни, відповідачем перераховано на користь позивача 100 000, 00 грн. у якості оплати робіт по збиранню кукурудзи.

04.11.2014 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборговані отсі за договором 01.10.2013 р. у розмірі 267 323, 20 грн.

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконував умови договору від 01.10.2013 р. в частині оплати виконаних позивачем робіт по збиранню врожаю кукурудзи, зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 267 323, 20 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши умови вищевказаного договору, а також положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вказаний договір містить як ознаки договору підряду, так і договору про надання послуг.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст.ст. 843, 844 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

У процесі провадження у даній справі Публічне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» звернулось до Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, з змістом якої у зв'язку з порушенням позивачем зобов'язань щодо мінімального обсягу робіт по збиранню кукурудзи Фізичній особі-підприємцю Моренко Тетяні Петрівні нараховано штраф відповідно до п. 5.5. договору у розмірі 50 000, 00 грн., а також зменшено належну до оплати вартість послуг на суму 8 247, 51 грн. а відтак - Публічним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни про стягнення боргу за договором від 01.10.2013 р. та Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» про стягнення штрафних санкції за договором від 01.10.2013 р. на загальну суму 58 247, 51 грн.

Позивач заперечив проти такого зарахування з тих підстав, що сума боргу а штрафні санкції не є зустрічними однорідними вимогами та не можуть бути зараховані в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

З привод наведеного суд відзначає, що за приписами ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Тобто, вимоги, які можуть бути зараховані за правилами наведеної норми, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вимоги про сплату пені та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 Цивільного кодексу України.

Тож, приймаючи до уваги, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» до Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни за своєю правовою природою є відповідальністю за порушення зобов'язання, а вимоги останньої до Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» - основним зобов'язанням за таким договором, відповідно, такі вимоги не є зустрічними однорідними та не підлягають зарахуванню відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України.

На підставі вищенаведеного, розглядаючи даний спір по суті суд не враховує заяву Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» до Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Виходячи з умов договору від 01.10.2013 р., строк виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати робіт по збиранню врожаю кукурудзи є таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконання грошових зобов'язань не надав.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за договором від 01.10.2013 р. у розмірі 267 323, 20 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 10 883, 33 грн. - пені, 7 162, 79 грн. - 3 % річних та 56 672,51 грн. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за період з 20.01.2014 р. (дата виникнення заборгованості) до 11.12.2014 р. (дата, визначена позивачем самостійно) розмір 3 % річних становить 7 162, 79 грн., інфляційні нарахування - 56 672, 51 грн.

Розрахунок пені здійснено за період з 20.01.2014 р. (дата виникнення заборгованості) до 20.07.2014 р. (граничний термін нарахування пені відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України) та становить 10 883, 33 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення сум, судом встановлено, що позивачем допущено помилку в методиці розрахунку інфляційних втрат та за розрахунком суду інфляція за визначений позивачем період становить 56 112, 78 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги, що відповідачем заявлені до нього вимоги не спростовані, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» (02225, м. Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, коп. ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Фізичної особи-підприємця Моренко Тетяни Петрівни (Київська обл. Тетіївський район, с. Денихівка, вул. Нова, 2, код ) заборгованість у розмірі 267 323, 20 (двісті шістдесят сім тисяч триста двадцять три грн. 20 коп.) грн., 7 162, 79 (сім тисяч сто шістдесят дві грн. 79 коп.) грн. - 3 % річних, інфляційні нарахування у сумі 56 112, 78 (п'ятдесят шість тисяч сто дванадцять грн. 78 коп.) грн., 10 883, 33 (десять тисяч вісімсот вісімдесят три грн. 33 коп.) грн. - пені та 6 829, 64 (шість тисяч вісімсот двадцять дев'ять грн. 64 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 02.03.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.