ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 917/1692/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДроботової Т.Б.
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: прокурора: Боднарчук В.М. - прокурор ГПУ, посв. №023013, позивача: Новіков Є.С. - дов. від 13.10.14, відповідача: Півненко І.В. - дов. від 01.02.15, Семенов В.В. - дов. від 01.02.15,

касаційну скаргуЗаступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 24.11.14
у справі№917/1692/14 Господарського суду Полтавської області
за позовомПрокурора Київського району міста Полтави в інтересах держави в особі Полтавської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Українське торгово-виробниче підприємство "Полагросервіс"
пророзірвання договору оренди землі та зобов'язання повернути земельну ділянку
У судовому засіданні 19.02.15 оголошувалася перерва до 26.02.15.

Розпорядженням Секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України від 25.02.15 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Добролюбової Т.В. для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у складі: Дроботової Т.Б. - головуючого, Гоголь Т.Г., Швеця В.О. Слухання справи у визначеному складі розпочиналося спочатку.

Прокурор Київського району міста Полтави звернувся до Господарського суду Полтавської області із позовом в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське торгово-виробниче підприємство "Полагросервіс" про розірвання договору оренди землі від 22.10.07 (із подальшими змінами), укладеного між Полтавською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське торгово-виробниче підприємство "Полагросервіс"; та зобов'язання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку, площею 92332 кв.м, кадастровий номер :18:012:0066, вартістю 7897155,96 грн., що розташована у м. Полтава, на вул. Київське шосе, 39. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повної та вчасної сплати орендних платежів за спірним договором оренди землі і на час звернення з позовом за ним рахується заборгованість з орендної плати в розмірі 200902,96 грн. У зв'язку з цим прокурор вважав підставним розірвання спірного договору оренди та повернення земельної ділянки власникові. При цьому, він посилався на приписи статей 526, 610, 611, 651 Цивільного кодексу України, статті 141 Земельного кодексу України, статей 13, 15, 21, 24, 32, 34 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.10.14 (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено повністю. Вмотивовуючи рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність порушень умов договору оренди в частині вчасної сплати орендної плати за землю, що визнав підставою для розірвання спірного договору оренди та повернення цієї ділянки позивачеві.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.14 (судді: Черленяк М.І., Ільїн О.В., Хачатрян В.С.) перевірене рішення у справі скасовано, у позові відмовлено. Суд апеляційної інстанції установив, що несплата орендної плати не носила системного характеру; що відповідач сплатив прострочену частково заборгованість, а тому відсутні підстави для розірвання спірного договору в порядку статті 651 Цивільного кодексу України.

Заступник прокурора Полтавської області звернувся до Вищого господарського суду України в інтересах держави в особі Полтавської міської ради з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати із залишенням в силі рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор, вказує на порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 141 Земельного кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України, статті 17 Закону України "Про плату за землю", статей 4, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор вважає наявними підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки через несплату орендних платежів, яка, на його думку, мала систематичний характер та свідчить про істотне порушення умов договору оренди землі.

Від Полтавської міської ради (позивача у справі) судом отримано відзив на касаційну скаргу з доповненнями, в якому рада просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Міська рада вказує на те, що відповідачем не було допущено істотного порушення умов договору оренди; що на час звернення з даним позовом відсутня заборгованість з орендної плати перед бюджетом; що розірвання спірного договору оренди призведе до непоповнення бюджету міста.

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу та доповнення до нього, в якому він просить залишити постанову у справі без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення учасників процесу, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Апеляційним господарським судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі рішення дев'ятнадцятої сесії п'ятого скликання Полтавської міської ради від 11.09.07 між Полтавською міською радою - орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське торгово-виробниче підприємство "Полагросервіс" - орендарем був укладений договір оренди землі від 22.10.07. В подальшому, додатковою угодою №2 від 26.11.08 цей договір було викладено в новій редакції. Згідно з пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 26.11.08) в оренду строком до 11.09.2032 передається земельна ділянка для розташування багатофункціонального торговельно-розважального центру, загальною площею 92332 кв.м, що знаходиться у м. Полтава, на вул. Київське шосе, 39. Пунктом 4.1 договору передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою становить 186442,68 грн. на рік. Додатковою угодою №3 від 21.05.09 до договору оренди були внесені зміни щодо розміру орендної плати та встановлено, що річний розмір орендної плати з 01.01.09 становить 315886,24 грн. Нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки визначена в розмірі 789155,96 грн. Відповідно до пункту 4.3 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі щомісяця у розмірі 1/12 частини річної суми орендної плати упродовж 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного періоду (який дорівнює календарному місяцю), шляхом перерахування грошових коштів до місцевого бюджету. Пунктами 9.1, 9.4 договору оренди передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату, а орендодавець, відповідно, має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Прокурор посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань зі сплати орендних платежів за спірним договором оренди, що вважав підставою для його розірвання і повернення земельної ділянки власникові. В процесі розгляду спору апеляційний господарський суд установив, з підтвердженням матеріалами справи, що відповідачем заборгованість зі сплати орендних платежів погашена. Разом з цим, апеляційний господарський суд установив відсутність системного характеру несплати відповідачем орендної плати за спірним договором. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога Прокурора Київського району міста Полтави заявлена в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське торгово-виробниче підприємство "Полагросервіс" про розірвання договору оренди землі, укладеного між Полтавською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське торгово-виробниче підприємство "Полагросервіс"; та зобов'язання відповідача повернути міській раді орендовану земельну ділянку. Рішенням місцевого господарського суду ці вимоги були задоволені. Скасовуючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі" орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Поняття договору оренди землі визначено статтею 13 цього ж Закону, за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України "Про оренду землі"). За приписами статті 31 названого Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Порядок припинення договору оренди землі шляхом його розірвання унормований статтею 32 Закону України "Про оренду землі", а саме: на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" визначені наслідки розірвання договору оренди землі, а саме: у разі розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Разом з тим, підстави припинення права користування земельною ділянкою унормовані статтею 141 Земельного кодексу України. За приписами зазначеної норми однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. У розумінні приписів наведеної норми договір оренди землі можливо розірвати лише в разі несплати орендної плати, яка носить системний характер. При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин, поняття "систематичної несплати" законодавчо не визначено та є оціночним. Статтею 651 Цивільного кодексу України також унормовано, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційна інстанція за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі. Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам (в тому числі, наданим відповідачем платіжним дорученням), суд апеляційної інстанції установив, що відповідачем погашена заборгованість зі сплати орендних платежів. Водночас, апеляційний господарський суд не установив системного характеру несплати відповідачем орендної плати, що слугувало б підставою для розірвання спірного договору у розумінні приписів статті 141 Земельного кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України. Окрім того, було враховано і те, що позивач (орендодавець) не має наміру достроково припиняти орендні правовідносини з відповідачем, оскільки орендна плата орендарем сплачується; що розірвання спірного договору нанесе позивачеві збитки. Згідно з приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Виходячи з того, що суд апеляційної інстанції установив відсутність обставин, з яким законодавство пов'язує розірвання договору за рішенням суду, та зважаючи на те, що вимога про повернення земельної ділянки є похідною від розірвання договору, висновок апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні цих позовних вимог визнається правомірним. Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують викладеного і установленого судом апеляційної інстанції та стосуються переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.14 у справі №917/1692/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради - без задоволення.

Головуючий суддя Т.Дроботова

Судді Т.Гоголь

В. Швець