КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/9217/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання: Мурашко М.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (за довіреністю ),

від відповідача - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

на рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року

у справі №910/9217/14 (суддя: Ломака В.С.)

за позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1

про стягнення 71 620,81 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та просило стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 70 165,29 грн., інфляційні втрати у сумі 370,30 грн., 3% річних у сумі 1 085,22 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року у справі №910/9217/14 позовні вимоги задоволено. Суд вирішив стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 70 165 грн. 29 коп. основного боргу, 370 грн. 30 коп. інфляційних втрат, 1085 грн. 22 коп. 3 % річних та 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання останнім умов договору №Т-050 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 01.03.2012 року. Враховуючи порушення відповідачем грошового зобов'язання, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року по справі №910/9217/14 повністю.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що при винесенні рішення було порушено принцип змагальності сторін, визначений ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, оскільки представник відповідача не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Крім того, представник відповідача не визнає наявність заборгованості та посилається на відсутність підпорядкованого позивачу виробника послуг, а також на відсутність джерел фінансування. Вимоги позивача щодо сплати відповідачем вартості теплової енергії, відображеної позивачем у табуляграмах, не визнаються Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, оскільки вони не відповідають розпорядженню Київської міської державної адміністрації №2306.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 року у справі №910/9217/14 передано апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року для розгляду головуючому судді Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 року поновлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 строк на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №910/9217/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Коршун Н.М., судді Алданова С.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 02.03.2015 року.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 року у справі №910/9217/14, враховуючи перебування судді Алданової С.О. у відпустці, передано справу для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Коршун Н.М., судді Дикунська С.Я., Пашкіна С.А.

Представник відповідача у судове засідання 02.03.2015 року не з'явився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

В судове засідання, призначене на 02.03.2015 року, з'явився представник позивача, не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутністю представника відповідача. Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Належне повідомлення відповідача про час та дату судового засідання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №08 1 від 05.02.2015 року, з якого вбачається, що 04.02.2015 року ухвала Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 року у справі №910/9217/17 була вручено особисто відповідачу.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Колегією судів, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.03.2012 року між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (споживач) було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №Т-050 (далі за текстом - Договір) (а.с. 22-27).

Пунтом 1.2. Договору встановлено, що споживач є орендарем нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 184, 0 кв.м., на підставі Договору користування приміщенням б/н від 04.01.2012 року (а.с. 37-41).

Згідно з п. 1.1. вказаного Договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

У відповідності до п.2.1. Договору, плата за надані послуги за наявності засобів обліку справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у разі його відсутності або несправності за нормативами (нормами) споживання.

Пунктом 4.2.1. Договору встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений Договором строк.

Відповідно до п. 9.1. Договору він укладений на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору в частині сплати грошових коштів за надані послуги по нежитловому приміщенню відповідача за адресою по АДРЕСА_2, за період з 18.05.2012 року по 31.03.2014 року за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором, внаслідок чого за останнім виникла заборгованість у сумі 70 165,29 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами було укладено Договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Правовідносини, які виникли між сторонами, у тому числі їх права та обов'язки, порядок розрахунків, підстави та розмір відповідальності, регулюються цивільним законодавством України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 із змінами та доповненнями, іншими нормативними актами, а також умовами укладеного договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що позивачем було належним чином виконані взяті на себе зобов'язання у відповідності до умов Договору, що підтверджується відповідними табуляграмами (а.с. 60-64).

Розшифровки рахунків абонента по здійснених нарахуваннях (табуляграми позивача) у відношенні сум визначених до сплати також наявні у матеріалах справи (а.с. 98-104).

Розгорнутий розрахунок заборгованості здійснених нарахувань у спірному періоді, в тому числі із зазначенням тарифу, обсягу споживання, долучено до справи (а.с. 28), а його дані не спростовані скаржником.

За наведених обставин, враховуючи відсутність належних доказів, які б свідчили про неправильність здійснених розрахунків позивача, колегією суддів відхиляються доводи апелянта.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2.2. Договору було визначено, що нарахування за спожиті послуги здійснюється згідно з табуляграмами ВАТ АК "Київводоканал" і АК "Київенерго" за тарифами, які затверджені Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, чинними у період споживання послуг.

За змістом п. 3.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 3.2. Договору, у разі застосування щомісячної системи оплат послуг платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Як зазначалось вище, під час укладення Договору сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць та що у разі застосування щомісячної системи оплат послуг платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що позивач нарахував відповідачу за надані послуги з опалення та холодного водопостачання до сплати 70 165,29 грн. за період з 18.05.2012 року по 31.03.2014 року.

Нарахування за послуги з опалення здійснювались позивачем виходячи з займаної відповідачем площі - 184 кв.м. з урахуванням тарифу, визначеного Розпорядженням КМДА №2316 від 07.12.2011 року (29, 14 грн./кв.м.) за період з березня 2012 року по квітень 2013 року. В квітні 2013 року, відповідно до пояснень позивача, було прийнято на комерційний облік будинковий прилад обліку теплової енергії і нарахування за послугу з централізованого опалення на приміщення відповідача почало проводитись за фактично спожиту теплову енергію, на підтвердження чого позивачем надано до матеріалів справи відповідні облікові картки.

У свою чергу, нарахування за послуги з холодного водопостачання позивач здійснював на підставі табуляграм ПАТ АК "Київводоканал" згідно з тарифами, що діяли на підставі Розпоряджень КМДА.

Колегією суддів встановлено, що відповідач за надані послуги розрахувався частково та сплатив на рахунок позивача 6 545, 55 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію б/н від 24.04.2014 року (а.с. 29), у відповідності до якої позивач просив відповідача сплатити заборгованість за комунальні послуги у розмірі 70 165,29 грн.

Однак, станом на час розгляду справи, відповідачем не сплачено існуючу суму боргу за Договором.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідач отримав від позивача замовлені послуги з централізованого опалення та холодного водопостачання, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю їх вартості.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за період з 18.05.2012 року по 31.03.2014 року у сумі 70 165,29 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання регламентовані ст. 611 Цивільного кодексу України, а саме, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 370,30 грн. та 3% річних у сумі 1 085,22 грн.

Щодо тверджень апелянта стосовно порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.05.2014 року було порушено провадження у справі №910/9217/14, розгляд справи призначено на 10.06.2014 року (а.с. 1-2).

Згідно із відміткою на звороті ухвали Господарського суду м. Києва від 19.05.2014 року у справі №910/9217/14, вказана ухвала була направлена сторонам 20.05.2014 року.

Розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання (п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №01 5 від 27.05.2014 року (а.с. 4), яке підтверджує, що 21.05.2014 року відповідачем було отримано ухвалу про порушення провадження у справі від 19.05.2014 року у справі №910/9217/14.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року у справі №910/9217/14 було відкладено розгляд справи на 07.10.2014 року, про що повідомлено сторін відповідною ухвалою.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №01 2 від 23.09.2014 року (а.с. 123), з якого вбачається, що 19.09.2014 року відповідачем особисто було отримано вказану ухвалу нарочно.

У відповідності до ч.ч. 1,2,3,5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Статтею 59 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право після одержання ухвали про порушення справи надіслати: 1) господарському суду - відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також прокурору, який бере участь в судовому процесі, - копію відзиву.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач, маючи достатньо часу, а саме 13 днів, не скористався своїм правом та не надіслав до Господарського суду м. Києва своїх заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання 07.10.2014 року відповідач не з'явився, заяв та клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ч. ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Згідно Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 року №1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей ст. 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач був повідомлений належним чином та зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджала всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а не його обов'язком. Тому, оскільки відповідач був повідомлений належним чином, а в матеріалах справи було достатньо документів для розгляду справи по суті, суд першої інстанції не був зобов'язаний відкладати розгляд справи №910/9217/14 на іншу дату.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції здійснив всі передбачені процесуальним законодавством вимоги, оскільки у відповідача було достатньо часу для дачі своїх пояснень чи заперечень, проте він своїм правом не скористався.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року у справі №910/9217/14.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року у справі №910/9217/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року у справі №910/9217/14 залишити без змін.

3. Справу №910/9217/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.А. Пашкіна