РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа №902/1235/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність №132 від 16.02.2015р.)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року у справі №902/1235/14 (суддя Маслій І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дольче Віта"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 18881,29 грн. заборгованості

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2014 року, рішенням господарського суду Вінницької області було задоволено позов ТОВ "Торговий Дім "Дольче Віта" до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 18 881,29 грн. - заборгованості, стягнуто з відповідача на користь позивача 11317,52 грн. - боргу; 733,61 грн. - пені; 348,37 грн. - 3% річних; 860,12 грн. - інфляційних втрат; 1923,98 грн. - штрафу; 3697,69 грн. - відсотків за користування чужими коштами та 1827,00 грн. - судового збору.

Відповідач, у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки ним товар, який зазначений у видаткових накладних, на підставі яких було стягнуто заявлені позивачем кошти, не отримувався. Крім того, господарським судом були прийняті як доказ дані накладні до уваги безпідставно, оскільки вони не містять обов'язках реквізитів, визначених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистих підписів або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, печаток.

Також, апелянт вказує на те, що судом з нього було стягнуто штрафні санкції з порушенням строку на їх нарахування.

Позивач не скористався своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

30 грудня 2014 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 04 лютого 2014 року.

04 лютого 2014 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги було відкладено на 18 лютого 2015 року, а сторони зобов'язано надати докази, які підтверджують часткову сплату відповідачем коштів за поставлений товар згідно видаткових накладних №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року, №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року, №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року, №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року по Договору дистрибуції від 05 лютого 2013 року.

18 лютого 2015 року, у судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить її задоволити, а рішення господарського суду Вінницької області скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову та подала клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, на розгляд якої поставити питання: чи виконував позивач підписи на вищезгаданих накладних.

Судова колегія відмовляє у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, у зв'язку з безпідставністю її проведення, на копіях цих накладних, які містяться в матеріалах справи взагалі не вбачається підписів відповідача, а відтак і відсутній предмет дослідження запропонованої представником відповідача експертизи.

Проте, для повного та всебічного розгляду спору, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду було зобов'язано позивача надати в судове засідання оригінал: - Договору дистрибуції №462/02-Д від 05 лютого 2013 року; - оригінали видаткових накладних №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року, №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року, №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року; - довіреності на осіб, які отримували товар за зазначеними видатковими накладними та що зазначені в графі отримувач, задоволено заяву про продовження розгляду апеляційної скарги на 15 днів - до 16 березня 2015 року та відкладено розгляд справи на 04 березня 2015 року,

Представник позивача у жодне судове засідання не з'явився, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення та доказів, які вимагались судом не надав. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

05 лютого 2013 року, між ТОВ "ТД "Дольче Віта" та ФОП ОСОБА_3, як дистриб'ютором, було укладено Договір дистрибуції №462/02-Д, згідно умов якого підприємство зобов'язується передати, а дистриб'ютор прийняти, оплатити та здійснити реалізацію харчових продуктів. (а.с.8-15)

Пунктом 4.5. даного Договору передбачено, що розрахунок за продукцію дистриб'ютор зобов'язаний провести не пізніше 21 календарних днів з моменту отримання продукції, якою вважається дата зазначена в накладних.

Згідно п.7.2. Договору, повноваження осіб дистриб'ютора, які одержують продукцію від підприємства підтверджують з допомогою доручень (генеральних доручень), що видаються у встановленому нормативно-правовими актами порядку.

Відповідно п.7.3. Договору, уповноважені особи дистриб'ютора при отриманні продукції підписують видаткові накладні та/або ТТН на підставі яких відбувається передача продукції дистриб'ютору.

Пунктом 7.6.1. Договору, сторони визнали, що наявність відтиску печатки (штампу) якщо такі передбачені в повідомленні дистриб'ютора, і підпису дистриб'ютора на видатковій накладній та/або ТТН є доказом, що продукція прийнята належним чином і належним дистриб'ютором.

Згідно п.10.2.1. Договору, у випадку прострочення розрахунків за продукцію дистриб'ютор сплачує підприємству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, крім цього, збитки, інфляційні та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, а у випадку затримки оплати більш, ніж на 30 днів з моменту закінчення строку для оплати, дистриб'ютор сплачує штраф у розмірі 17% від несплаченої за Договором заборгованості.

Відповідно 10.4. Договору, за користування чужими грошовими коштами боржник також сплачує проценти, відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України, у розмірі 50% річних.

20 серпня 2014 року, ТОВ "ТД "Дольче Віта" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до ФОМ ОСОБА_3 про стягнення заборгованості 18881,29 грн. за Договором дистриб'юції, а саме: 11317,28 грн. - основного боргу; 733,61 грн. - пені; 348,37 грн. - 3% річних; 860,12 грн. - інфляційних втрат; 1923,98 грн. - штрафу та 3697,69 грн. - відсотків за користування чужими коштами. (а.с.2-3)

07 жовтня 2014 року, рішенням господарського суду Вінницької області було задоволено позов ТОВ "Торговий Дім "Дольче Віта" до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 18881,29 грн. - заборгованості та стягнуто з відповідача на користь позивача 11317,52 грн. - боргу; 733,61 грн. - пені; 348,37 грн. - 3% річних; 860,12 грн. - інфляційних втрат; 1923,98 грн. - штрафу та 3697,69 грн. - відсотків за користування чужими коштами і 1827,00 грн. - судового збору. (а.с.41-44)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем був укладений Договір дистрибуції №462/02-Д, який по своїй правовій природі відповідає договору купівлі-продажу визначеного ст. 655 ЦК України, оскільки перехід права власності відбувався в момент передачі товару (майна) та відповідач зобов'язаний оплатити отримане майно (товар ) протягом 21 календарних днів.

На підтвердження своїх позовних вимог за даним Договором, позивач долучив до матеріалів справи копії видаткових накладних:

- №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року на загальну суму 3990,00 грн.,

- №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року на загальну суму 2291,88 грн.,

- №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року на загальну суму 4890,54 грн. і

- №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року на загальну суму 2844,78 грн., якими підтверджував передачу відповідачу товару на загальну вартість 14017,20 грн. та зазначив, що відповідачем здійснено часткову оплату за отриману раніше продукцію у розмірі 2699,68 грн.(а.с.16-19)

Проте, колегія суддів надані позивачем видаткові накладні оцінює критично, оскільки відповідно ст. 1, ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні документи бухгалтерського обліку повинні обов'язково мати, зокрема, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, пунктами 7.2., 7.3., 7.6.1. укладеного між сторонами Договору дистрибуції №462/02-Д встановлено обов'язкову наявність на видаткових накладних, як доказу відвантаження товару, підпису уповноваженої особи дистибютора, печатки та наявності доручень, що являтиметься доказом, що продукція прийнята належним чином і належним дистриб'ютором.

З наданих позивачем накладних - видаткові накладні №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року на загальну суму 3990,00 грн. та №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року на загальну суму 4890,54 грн., вказують на те, що отримувачем товару був "Буднік" та його підписом, без зазначення реквізитів довіреності, і не містять печатки отримувача (а.с.16, 18), а видаткова накладна №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року на загальну суму 2291,88 грн. взагалі не містить будь-яких даний та підпису особи, яка отримувала цей товар (а.с.17). В ході розгляду апеляційної скарги, судом у позивача витребовувались оригінали даних накладних та довіреностей якими відповідач уповноважував "Будніка" отримувати від позивача товар, однак дані вимоги суду позивачем виконані не були, а тому дані видаткові накладні, через неможливість встановлення осіб, які отримували дані товари, не можуть бути прийняті судом, як доказ отримання відповідачем матеріальних цінностей за видатковими накладними - №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року на загальну суму 3990,00 грн., №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року на загальну суму 4890,54 грн. та №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року на загальну суму 2291,88 грн.

В той же час, проставлення печатки відповідача на видатковій накладній №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року вказує на отримання ним товару на загальну суму 2844,78 грн.

Доказів сплати коштів за отриманий, по видатковій накладній №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року, товар, відповідачем надано не було.

Оскільки сторонами не надано доказів часткового погашення відповідачем боргу у розмірі 2699,68 грн., а позивач проігнорував покладене на нього ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04 лютого 2014 року зобов'язання щодо надання відповідних доказів, колегія суддів критично відноситься до посилань позивача в позовній заяві про часткову оплату відповідачем раніше отриманої продукції у розмірі 2699,68 грн. тому, що невідомо на підставі чого проводилась, або проводились, ці оплати, на підставі яких видаткових накладних, за який період і чи взагалі проводились /проводилась/ оплата саме за Договором дистрибуції №462/02-Д від 05 лютого 2013 року.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, в ході здійснення господарської діяльності між сторонами спору, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 2844,78 грн. за Договором дистрибуції №462/02-Д.

Згідно ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Тому, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення в цій частині позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 2844,78 грн. - заборгованості за отриманий останнім товар по видатковій накладній №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року, в решті позовних вимог щодо стягнення заборгованості (за видатковими накладними - №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року на загальну суму 3990,00 грн., №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року на загальну суму 4890,54 грн. та №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року на загальну суму 2291,88 грн.) слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4.5 Договору передбачено, що розрахунок за продукцію дистриб'ютор зобов'язаний провести не пізніше 21 календарних днів з моменту отримання продукції, яким є дата зазначена в накладній, тому строк виконання зобов'язання у відповідача буд до 14 жовтня 2013 року, яке він вчасно не виконав.

За нормами ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, у п.10.2.1. Договору дистрибуції №462/02-Д сторони погодили, що у випадку прострочення розрахунків за продукцію дистриб'ютор сплачує підприємству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, крім цього, збитки, інфляційні та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, а у випадку затримки оплати більш, ніж на 30 днів з моменту закінчення строку для оплати, дистриб'ютор сплачує штраф у розмірі 17% від несплаченої за Договором заборгованості.

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно роз'яснень у п.3.1, абз.3, 4 п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача при нарахуванні інфляційних втрат за затримку оплати по видатковій накладній №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року погоджується з даним розрахунком де розмір інфляційних витрат складає 216,20 грн. за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року, оскільки рівень інфляції за вказаний період склав 107,6%. (2844,78 грн. х 7,6%), і вважає що позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню.

Також, відповідно до роз'яснень у п.п.4.1, 4.2 зазначеної вище постанови, сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача при нарахуванні пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення та 3% річних по видатковій накладній №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року погоджується з даним розрахунком, де розмір яких складає - 50,97 грн. - 3% річних, за період з 14 жовтня 2013 року по 20 травня 2014 року, а також 184,40 грн. - пені, нарахованої за 182 дні починаючи з 15 жовтня 2013 року виходячи подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, та вважає що ці позовні вимоги слід задоволити.

Крім того, за п.10.2.1. та 10.4. Договору дистрибуції №462/02-Д, у випадку затримки дистриб'ютором розрахунків за продукцію більш, ніж на 30 днів з моменту закінчення строку для оплати, дистриб'ютор сплачує штраф у розмірі 17% від несплаченої заборгованості і окрім цього сплачує проценти, відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України, у розмірі 50% річних за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, зміст договору сторони визначають на основі вільного волевиявлення та мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Так, позивач просить стягнути, на підставі п.10.2.1. та 10.4. Договору дистрибуції, з відповідача, у зв'язку з затримкою оплати товару по видатковій накладній №ТД-0015916 від 23 вересня 2013 року, штраф у розмірі 483,61 грн. та 849,54 грн. - відсотків за користування його грошовими коштами.

Здійснивши перерахунок нарахуваних позивачем (а.с.7), апеляційний господарський суд погоджується з проведеними розрахунками і вважає дані вимоги законними та обґрунтованими, а позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 483,61 грн. - штрафу та 849,54 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами такими що підлягають задоволенню.

Заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 549,21 грн. - пені; 297,40 грн. - 3% річних; 643,92 грн. - інфляційних втрат; 1440,37 грн. - штрафу та 2848,15 грн. - процентів за користування чужими коштами є похідними вимогами від стягнення заборгованості за видатковими накладними - №ТД-0013884 від 29 липня 2013 року на загальну суму 3990,00 грн., №ТД-0015442 від 10 вересня 2013 року на загальну суму 4890,54 грн. та №ТД-0014538 від 12 серпня 2013 року на загальну суму 2291,88 грн., які є недоведені позивачем, а тому зазначені суми пені, 3% річних, інфляційних втрат, штрафу та процентів за користування чужими коштами також не підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі наведеного, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення господарського суду Вінницької області скасувати частково, задоволити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2844,78 грн. - основного боргу, 184,40 грн. - пені, 216,20 грн. - інфляційних втрат, 50,97 - 3% річних, 483,61 грн. - штрафу та 849,54 грн. - процентів за користування чужими коштами, а в решті позову - відмовити.

Відповідно до вимог ст. ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задоволити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 07.10.14 р. у справі №902/1235/14 - скасувати частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (21000, АДРЕСА_1 ідентифікаційний. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дольче Віта" (02099, м. Київ, Бориспільське шосе, 7Б; 02140, м. Київ, а/с 95, код 33631780) - 2844,78 грн. (дві тис. вісімсот сорок чотири грн. 78 коп.) - основного боргу, 184,40 грн. (сто вісімдесят чотири грн. 40 коп.) - пені, 216,20 грн. (двісті шістнадцять грн. 20 коп.) - інфляційних втрат, 50,97 грн. (п'ятдесят грн. 97 коп.) - 3% річних, 483,61 грн. (чотириста вісімдесят три грн. 61 коп.) - штрафу та 849,54 грн. (вісімсот сорок дев'ять грн. 54 коп.) - процентів за користування чужими коштами, а також 447,96 грн. (чотириста сорок сім грн. 96 коп.) - судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дольче Віта" (02099, м. Київ, Бориспільське шосе, 7Б; 02140, м. Київ, а/с 95, код 33631780) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (21000, АДРЕСА_1 ідентифікаційний. номер НОМЕР_1) 913,50 грн. (дев'ятсот тринадцять грн. 50 коп.) - судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 902/1235/14 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.