ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2015 р. Справа № 914/4442/14

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альфа Страхування", м. Київ
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю „Трістар Авто Еліт", с. Малехів, Жовківський район, Львівська область
про:стягнення 512250,30 грн.
Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: Лукянчук А.В. - представник;

від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, оскільки відповідного клопотання не подавалось.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства „ Страхова компанія „Альфа Страхування", м. Київ, надалі - позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Трістар Авто Еліт", с. Малехів, Жовківський район, Львівська область, надалі - відповідач, про стягнення грошових коштів в сумі 464838,38 грн.

Ухвалою суду від 19.12.2014 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 28.01.2015 р.

28.01.2014 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням відкласти розгляд справи.

02.02.2015 р. на розгляд суду надійшло клопотання представника позивача з проханням відкласти розгляд справи.

11.02.2015 р. через канцелярію на розгляд суду представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 512250,30 грн. Того ж дня представник позивача надав суду акт звірки розрахунків від 05.02.2014 р.

11.02.2015 р. на розгляд суду представник позивача подав письмові пояснення по даній справі.

11.02.2015 р. через канцелярію на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням продовжити строк розгляду справи.

В засідання суду 20.02.2015 р. з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи. Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в засідання суду 20.02.2015 р., хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи відповідно до ст. 64 ГПК України.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського сду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. за № 18 за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вбачається, що місцезнаходження відповідача є вул. Коновальця, буд 31 «Б», с. Малехів, Жовківський район, Львівська область, 80383. На вказану адресу судом направлялись відповідні процесуальні документи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

Сторонами спору 31.03.2014 р. було укладено договір про співробітництво за № 8/3, за яким виконавець (відповідач) зобов'язується виконати роботи за завданням замовника, узгодженим з клієнтом. Замовник (позивач) зобов'язується вчасно оплатити вказані роботи в порядку, у строк і на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 8.4 цей договір набуває чинності з дати підписання обома сторонами і діє в частині прийняття виконавцем заявок на виконання робіт до 26.06.2014 р., а в інших випадках до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

На виконання вимог договору позивачем перераховано відповідачу 500000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням від 02.04.2014 р. за № 7798.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 370865,88 грн. основного боргу, 43972,50 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу.

19.07.2014 р. відповідачем отримано претензію від 11.07.2014 р. за № 2975/02-02 з проханням у семиденний строк здійснити перерахування на рахунок позивача коштів у розмірі 500000,00 грн., 260,27 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу.

Як зазначено вище, 11.02.2015 р. на розгляд позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача основний борг в розмірі 336140,64 грн., пеню в розмірі 65054,28 грн., інфляційні нарахування в розмірі 53449,13 грн., три відсотки річних в розмірі 7606,25 грн., штраф в розмірі 50000,00 грн. Вказана заява направлена відповідачу та оплачена судовим збором, докази чого наявні в матеріалах справи.

Згідно підписаного у двосторонньому порядку акту звірки розрахунків від 05.12.2014 р. залишок боргу станом на 05.12.2014 р. становить 336140,64 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором підряду відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Вичерпний перелік робіт з ремонту автомобіля та їх вартість вказуються виконавцем у остаточному наряді-замовленні, який підписується клієнтом згідно п. 4.3. договору.

Замовник сплачує виконавцю вартість робіт на підставі рахунку-фактури та/або рахунку та/або наряду-замовлення за мінусом франшизи.

Згідно п. 4.6 договору з метою оперативної оплати вартості робіт виконавця, замовник перераховує на поточний рахунок виконавця вказаний в п. 9 цього договору авансовану суму у розмірі 500000,00 грн. для оплати вартості робіт/запчастин, що будуть надані виконавцем протягом календарного кварталу.

Позивачем 02.04.2014 р. як авансовий платіж за договором перераховано відповідачу 500000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.04.2014 р. за № 7798.

Як вбачається з матеріалів справи 05.12.2014 р. сторонами у двосторонньому порядку підписано акт звірки розрахунків, відповідно до якого залишок боргу станом на 05.12.2014 р. становить 336140,64 грн.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань по договору від 31.03.2014 р. за № 8/3 підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідач своїх зобов'язань перед позивачем належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату подання позову у нього виникла заборгованість в сумі 336140,64 грн. основного боргу.

У відповідності із ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково.

Пункт 4.6. згаданого вище договору зазначає,що у випадку виконання виконавцем робіт в календарному кварталі, вартість яких становить менше, ніж отримана авансова сума, виконавець не пізніше ніж за два робочі дні до закінчення такого кварталу повертає їх замовнику на поточний рахунок вказаний в ст. 9 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не повернуто вказаний борг в строк, встановлений договором. Пізніше відповідачем виконано роботи, вартість яких позивачем включена в погашення боргу, який виник станом на кінець червня 2014 р. У заяві про збільшення позовних вимог Приватне акціонерне товариство „ Страхова компанія „Альфа Страхування" просить стягнути з відповідача 336140,64 грн.

Зважаючи на вищенаведене, з відповідача слід стягнути 336140,64 грн. основного боргу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. за № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Судом перевірено розрахунок суми інфляційних нарахувань, вважає, що розрахунок втрат від інфляції підлягає до задоволення в сумі 53449,13 грн.

Судом також здійснено перерахунок трьох процентів річних і встановлено, що позивачем невірно здійснено нарахування останніх, а тому до стягнення з відповідача підлягають три проценти річних в сумі 7475,19 грн.

Згідно п. 5.3. виконавець несе відповідальність за несвоєчасне перерахування або не у повному обсязі грошових коштів, проавансованих замовником для оплати вартості робіт/запчастин, шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неповернених грошових коштів за кожен день прострочення, а також у випадку прострочення більше ніж на 5 днів, сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми несвоєчасно перерахованих коштів.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. за № 14.

Пункт 2.5 вищезгаданої постанови зазначає, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути пеню з 26.06.2015 р. до 11.02.2015 р., що перевищує шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано. У зв'язку з наведеним, до стягнення підлягає пеня в сумі 51046,49 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф в сумі 50000,00 грн. Згідно укладеного сторонами договору вбачається, що у випадку прострочення більш ніж на п'ять днів відповідач сплачує штраф у розмірі десяти відсотків від суми несвоєчасно перерахованих коштів, тому суд вважає вказану вимогу підставною так як відповідачем протягом п'яти днів не сплачено борг в сумі 500000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжними дорученнями від 21.11.2014 р. за № 727 в сумі 9296,79 грн. та від 01.09.2014 р. за № 615 в сумі 1827,00 грн.

Судові витрати слід покласти на на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 ГПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 10816,76 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», м. Київ, задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Трістар Авто Еліт" (80383, с. Малехів, Жовківський район, Львівська область, вул. Коновальця, 31Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (04073, м. Київ, проспект Московський, 9, оф. 2-204, ) 336140,64 грн. основного боргу, 53449,13 грн. інфляційних нарахувань, 7475,19 грн. трьох процентів річних, 51046,49 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу, 10816,76 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.02.2015 р.

Суддя Артимович В.М.