ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 лютого 2015 р. Справа № 903/1245/14
за позовом відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат" в особі ліквідатора Лахненка Євгенія Миколайовича

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат"

про спонукання до виконання мирової угоди

Суддя Кравчук В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Медик В.О., довіреність від 05.02.2015р.

від відповідача: Пасічник О.О., довіреність №16/01 від 20.01.2015р.

в судовому засіданні взяв участь старший прокурор відділу прокуратури Волинської області Тарасюк Т.В., посвідчення №022411 від 04.11.2013р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.ст. 22,29 ГПК України прокурору та представникам сторін роз'яснено їхні процесуальні права та обов'язки. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлено.

Суть спору:

позивач - відкрите акціонерне товариство "Херсонський бавовняний комбінат" в особі ліквідатора Лахненка Євгенія Миколайовича звернувся з позовом до господарського суду Волинської області про спонукання приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат" виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, а саме поставити ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» бавовняне волокно (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 р.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач не виконав умови мирової угоди і не здійснив поставку товару у встановлені строки, а ухвала господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38 про затвердження мирової угоди не була оформлена, як виконавчий документ і не містить усіх даних, вказаних в ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому не може бути виконана в примусовому порядку як виконавчий документ.

Вказав, що постановою господарського суду Херсонської області від 04.03.2013 у справі №5/31-Б-09 ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду по справі №5/31-Б-09 від 23.05.2013 року Лахненка Є. М. призначено ліквідатором ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат».

Зауважив, що враховуючи відсутність бухгалтерської, фінансово-господарської документації ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» досить тривалий час у нього не було інформації про існування мирової угоди, укладеної між ЗАТ «Волинський бавовняний комбінат» та банкрутом.

У жовтні 2014 року зі звернення голови первинної профспілкової організації ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» Фальченко Л.С. встановлено наявність мирової угоди, умови якої не виконуються.

Зазначив, що на даний час в статутному капіталі ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» державна частка становить більше 76%. Загальна кредиторська заборгованість ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» - 272,5 млн.грн, в тому числі заборгованість по заробітній платі перед працівниками банкрута становить більше 14,0 млн.грн.

Відповідач у відзиві №01-2/2 від 09.02.2015р. просив застосувати позовну давність мотивуючи тим, що згідно мирової угоди ПАТ «Волинський шовковий комбінат» зобов'язувався поставити ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» бавовняне волокно (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору № 30/11-Б/1440 від 30.11.2004 р. згідно графіку, відповідно припинення зобов'язань товариства припиняється зі спливом терміну позовної давності, виходячи з графіку поставки бавовняного волокна. Термін позовної давності щодо спонукання виконання умов мирової угоди, а саме поставки останньої партії бавовняного волокна в березні 2010 року сплив 31.03.2013 року, що є підставою для відмови у позові.

Зауважив, що 19.12.2012 року позивач звертався до господарського суду Волинської області з позовом до товариства про стягнення грошових коштів в сумі 115 702 283,10 грн., в зв'язку з невиконанням ПАТ «Волинський шовковий комбінат» мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 р. по справі № 7/90-38.

Рішенням господарського суду Волинської області від 21.02.2013 року по справі №5004/1648/12 позов ВАТ «ХБК» задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 25 618,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, повернення якого передбачалося пунктом 3 мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 р. по справі № 7/90-38.

В вимогах стягнення грошових коштів в сумі 115 702 283,10 грн. відмовлено, в зв'язку з тим, що згідно умов мирової угоди, ПАТ «Волинський шовковий комбінат» зобов'язалося поставити бавовняне волокно, а не сплатити грошові кошти.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року, рішення господарського суду Волинської області від 21.02.2013 року по справі №5004/1648/12, залишено без змін.

01 липня 2013 року господарським судом Волинської області видано наказ про примусове виконання рішення суду по справі №5004/1648/12 щодо стягнення з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 25 618,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

Таким чином, на даний час існує судове рішення про стягнення з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 25 618,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, які позивач просить стягнути в своїх позовних вимогах.

Ухвалами суду від 21.01.2015р., 09.02.2015р. розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України відкладався у зв'язку з неподанням витребуваних доказів, необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

23.02.2015р. позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, просив позовну заяву в частині стягнення з відповідача 25 500,00грн. державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу залишити без розгляду.

Статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як, подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд відхилив заяву позивача від 23.02.2015р. про уточнення до позовної заяви як таку, що суперечить ст. 22 ГПК України.

Суд зауважує, що наявність рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих підстав не є підставою для залишення позову без розгляду на підставі ст.81 ГПК України.

23.02.2015р. позивач подав заяву про визнання поважними причин пропуску ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» строку позовної давності, просив поновити строк позовної давності та захистити порушене право.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності послався на те, що йому, як ліквідатору, стало відомо про існування мирової угоди лише 16.10.2014р.; відсутність бухгалтерської та фінансово-господарської документації позивача унеможливило звернення до суду.

У судовому засіданні 23.02.2015р. позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, з врахуванням заяв від 23.02.2015р.

Відповідач просив відмовити у задоволені позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Прокурор просив позов задовольнити.

Господарський суд, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р.у справі №7/90-38 було затверджено мирову угоду, укладену між ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" і ЗАТ "Волинський шовковий комбінат" (правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство "Волинський шовковий комбінат", що стверджується статутом ПАТ «Волинський шовковий комбінат», протоколом загальних зборів акціонерів №9 від 17.08.2010р.).

Цією ж ухвалою провадження у справі №7/90-38 було припинено (а.с. 25-31).

Як пояснили представники сторін в судовому засіданні ухвала господарського суду від 26.11.2007р. у справі №7/90-38 не оскаржувалась, а відтак набрала законної сили.

Згідно з п.1 мирової угоди відповідач визнав і підтвердив суму заборгованості за договором №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року з додатками №1 від 30.11.2004 року, №2 від 04.01.2005 року в загальному розмірі 115 727 904,18 грн., з яких: основний борг - 110 830 532, 75 грн.; нарахована пеня - 4 871 753,43 грн.; витрати по сплаті державного мита - 25 500,00 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 118,00 грн.

Згідно з п.3 мирової угоди відповідач у строк до 31.12.2007 року перераховує на розрахунковий рахунок позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн. та державне мито в розмірі 25 500,00 грн. (а всього 25 618,00 грн.).

Пунктом 4 мирової угоди визначено, що відповідач в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за договором №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року з додатками №1 від 30.11.2004 року, №2 від 04.01.2005 року, розмір якої становить 115 702 286,18 грн., поставляє, а позивач приймає у власність бавовняне волокно (1,2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року.

Пунктом 7 мирової угоди визначено конкретні строки та обсяги поставок відповідачем бавовняного волокна.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, позивач звернувся з позовом про спонукання виконання умов мирової угоди шляхом поставки ПАТ "Волинський шовковий комбінат" бавовняного волокна (1,2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року, а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118,00грн. та державного мита 25 500,00грн.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов'язкові реквізити, , що зазначаються у виконавчому документі.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Відповідно до абзацу 7 пункту 7.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що у разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про зобов'язання виконати мирову угоду, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Ухвала господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, якою затверджено укладену сторонами мирову угоду, не має статусу виконавчого документу, оскільки не містить необхідних відомостей та реквізитів передбачених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, у виконавчому документі не зазначено дати набрання чинності рішення, повного найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційні номери суб'єктів господарювання.

Тобто, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди.

Зі змісту статті 78 ГПК України випливає, що одним із засобів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка визначає права і обов'язки сторін щодо предмета позову та затверджується ухвалою суду.

Мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст. 629 цього Кодексу підлягає обов'язковому виконанню. Заінтересована сторона (стягувач) не позбавлений права звернутись до господарського суду з позовною заявою про спонукання виконання мирової угоди, оскільки згідно з вимогами ст. 16 Цивільного Кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів сторони є примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 7 мирової угоди визначено конкретні строки та обсяги поставок бавовняного волокна відповідачем, зокрема, остання поставка бавовняного волокна мала бути здійснена у березні 2010 року.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами мирової угоди, затвердження її положень господарським судом, нездійснення при цьому відповідачем (боржником за угодою) у визначені угодою строки та порядку поставки товару, порушення у зв'язку з цим боржником взятих на себе за мировою угодою від 26.11.2007р. зобов'язань, суд прийшов до висновку про підставність пред'явленого позову ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» до ПАТ "Волинський шовковий комбінат" про спонукання до виконання мирової угоди в частині поставки бавовняного волокна (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року.

Водночас, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас, законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253 - 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною сьомою статті 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом. Разом з тим, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсним угод боржника) не встановлено.

Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014р. №3-59гс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, сторони погодили, що поставка бавовняного волокна (1, 2 сортів 4 та 5 типу) відповідачем позивачу мала здійснюватися за погодженим графіком, зокрема, термін останньої поставки березень 2010 року, тому 31.03.2010р. у позивача виникло право звернутися до суду з позовом про спонукання виконати мирову угоду та вимагати поставки товару.

Позовна давність відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Таким чином, строк позовної давності сплив 31 березня 2013 року, а позивач звернувся до суду 05.12.2014р. згідно штампу на конверті, в якому були надіслані позовна заява з доданими матеріалами (а.с. 33).

У позовній заяві, заяві про поновлення строку позовної давності від 23.02.2015р. та судових засіданнях позивач пояснив, що постановою Одеського апеляційного господарського суду по справі №5/31-Б-09 від 23.05.2013 року Лахненка Є. М. призначено ліквідатором ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат».

Зауважив, що враховуючи відсутність бухгалтерської, фінансово-господарської документації ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», досить тривалий час у нього не було інформації про існування мирової угоди, укладеної між ЗАТ «Волинський бавовняний комбінат» та банкрутом.

У жовтні 2014 року зі звернення голови первинної профспілкової організації ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» Фальченко Л.С. встановлено наявність мирової угоди, умови якої не виконуються.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2013р. Лахненка Є.С. призначено ліквідатором ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», зі слів позивача про існування мирової угоди йому стало відомо 16.10.2014р., а звернення до суду відбулося 05.12.2014р.

Право на звернення до суду з позовом про спонукання виконати мирову угоду та вимагати поставки товару виникло 31.03.2010р.

Суд зауважує, що позивачем неможливість звернення до суду за захистом своїх прав обґрунтовано лише щодо частини законодавчо встановленого строку позовної давності, а не протягом всього строку.

Вищий господарський суд України у п. 4.1 постанови пленуму від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказав, що якщо порушення права мало місце до призначення ліквідаційної комісії, а позов подається у процесі ліквідації юридичної особи, перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушене право чи про особу, що його порушила, стало відомо чи мало стати відомо правовласникові, а не ліквідаційній комісії.

У зв'язку з наведеним господарськими судами не можуть братися до уваги також доводи новопризначеного (новообраного) керівника підприємства, установи, організації про те, що він дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення (обрання), оскільки позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не прав її керівника.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Так, наведені позивачем причини пропуску строку позовної давності суд вважає такими, що обумовлені бездіяльністю самого позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, за наслідками укладання мирової угоди не створено нового зобов'язання між сторонами, а відповідно до вимог процесуального законодавства її умовами фактично відстрочено виконання вже існуючого зобов'язання відповідача.

Договір поставки між стонами укладений ще 30.11.2004р.

Твердження позивача про відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. по справі №7/90-38 спростовано долученими доказами, зокрема, сам позивач долучив до позовної заяви ухвалу суду від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с. 25-31).

Що стосується доводів позивача про те, що попереднім ліквідатором (керуючим санацією) ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» Марченком С.О. здійснено ряд правопорушень, які є кримінальними злочинами, то відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України лише вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Призначення ліквідатора або його заміна новим не визначені у ст. 264 ЦК України, як обставини, що переривають перебіг позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у відзиві від 9 лютого 2015 року заявив про застосування позовної давності до вимог щодо поставки товару.

У зв'язку з вищевикладеним, у позові відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат" в особі ліквідатора Лахненка Євгенія Миколайовича до приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат" про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, в частині поставки бавовняного волокна (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 25 500,00грн. державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судом досліджено, що рішенням господарського суду Волинської області від 21.02.2013 року по справі №5004/1648/12 позов відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат" до приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат" про стягнення 115 727 904,18 грн. у зв'язку з невиконанням умов мирової угоди задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 25 618,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, повернення якого передбачалося пунктом 3 мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 р. по справі № 7/90-38.

В вимогах стягнення грошових коштів в сумі 115 702 283,10 грн. відмовлено, в зв'язку з тим, що згідно умов мирової угоди, ПАТ «Волинський шовковий комбінат» зобов'язалося поставити бавовняне волокно, а не сплатити грошові кошти.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року рішення господарського суду Волинської області від 21.02.2013 року по справі №5004/1648/12 залишено без змін.

01 липня 2013 року господарським судом Волинської області видано наказ про примусове виконання рішення суду по справі №5004/1648/12 щодо стягнення з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 25 618,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Предметом справи №5004/1648/12 було стягнення з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 115 727 904,18грн. заборгованості, в т.ч. 110 830 532,75 грн. основного боргу, 4 871 753,43 грн. пені, 25 500,00грн. витрат по сплаті державного мита; 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у зв'язку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38.

Беручи до уваги викладене, керуючись п. 2 ст. 80 ГПК України, суд вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення з ПАТ «Волинський шовковий комбінат» 25 500,00грн. державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу припинити.

Згідно зі ст. 49 ГПК України при відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись, ст. ст. 253-267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, п. 2 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85, ч. 1 ст. 11128 ГПК України, -

вирішив:

1. Провадження у справі про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Волинський шовковий комбінат» 25 500,00грн. державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу припинити.

2. У позові відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат" в особі ліквідатора Лахненка Євгенія Миколайовича до приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат" про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, в частині поставки приватним акціонерним товариством "Волинський шовковий комбінат" бавовняного волокна (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12 171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року відмовити.

Повний текст складено

25.02.2015р.

Суддя В. О. Кравчук