КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. справа№ 910/20538/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Гавеля Д.В.

відповідача - Матвіїв О.М.

третьої особи - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 р.

у справі № 910/20538/14 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»

до Державного підприємства «Український транспортно-логістичний центр»

третя особа Державне підприємство «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс»

про стягнення 160 493,69 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось з позовом до Державного підприємства «Український транспортно-логістичний центр» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 160 493,69 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.09.2014 р. було залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 р. у справі № 910/20538/14 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 р. у справі № 910/20538/14, Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що жодних послуг від ДП «УТЛЦ» у червні 2014 р. за договором № 2478/48-2013 від 21.01.2013 р. ДП «СхідГЗК» не отримувало, акти наданих послуг не підписувало, а тому відсутні правові підстави для списання коштів у сумі 160 493,69 грн з особового рахунку позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/20538/14, а розгляд справи призначено на 19.02.2015 р.

У судовому засіданні 19.02.2015 р. було оголошено перерву до 05.03.2015 р.

В засідання суду, призначене на 05.03.2015 р., представник третьої особи вдруге не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.01.2013 р. між Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - замовник), Державним підприємством «Український транспортно-логістичний центр» (далі - основний виконавець) та Державним підприємством «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» (далі - співвиконавець) було укладено договір № 2478/48-2013 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних критих вагонах (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору основний виконавець та співвиконавець зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у критих вагонах співвиконавця.

Згідно з п. 2.2.5 договору замовник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що ним замовлені, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання (розподільчий рахунок) основного виконавця та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок основного виконавця.

Відповідно до п. 2.2.10 договору замовник зобов'язаний вносити плату за користування вагонами у розрахунковий час перебування їх за межами України за цінами узгодженими договором.

Як передбачено п. 3.4.1 договору, загальна ціна договору визначається сторонами в протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 2 до договору).

У відповідності до п. 3.4.2 договору основний виконавець має право змінювати ціну договору та вартість послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, відповідно до індексації тарифів, з дати введення в дію відповідного наказу про індексацію тарифів, зборів і плати за вантажні перевезення залізничним транспортом. Зміна ціни договору та вартості послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, оформлюється сторонами шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору.

Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із сторін не звернулася письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до інших сторін про припинення його дії, то цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік (п. 9.1 договру).

Крім того, між сторонами були підписані додатки до договору, зокрема: додаток № 1 Перелік додаткових послуг та розмір плат, пов'язаних з перевезенням вантажів, додаток № 2 Протокол погодження договірної ціни між основним виконавцем та замовником та додаток № 3 Протокол погодження договірної ціни між основним виконавцем та співвиконавцем.

Відповідно до залізничних накладних та дорожніх відомостей, копії яких залучені до матеріалів справи, у травні, липні, серпні 2013 року відповідач надав позивачу послуги з перевезення вантажів, як територією України, так і за її межами.

Згідно з протоколами погодження ціни плата за користування вагонами за межами України складала: з 21.01.2013 р. - 149,20 грн за добу, з 20.05.2013 р. - 131,40 грн за добу, з 25.07.2013 р. - 109,58 грн за добу, з 01.01.2014 р. - 97,14 грн за добу, з 01.04.2014 р. - 109,58 грн за добу.

На виконання умов договору відповідачем за період з 01.01.2014 р. по 01.09.2014 р. було надано позивачу послуги на загальну суму 610 826,42 грн, що підтверджується актами наданих послуг, зокрема:

- акт наданих послуг № 3 на суму 218 377,18 грн;

- акт наданих послуг № 4 на суму 28 597,62 грн;

- акт наданих послуг № 6 на суму 254 034,17 грн;

- акт наданих послуг № 7 на суму 109 817,45 грн.

Вказані акти були підписані позивачем без зауважень.

Проте, відповідачем під час складання вказаних актів не було враховано плату за користування вагонами поза межами території України, що було встановлено Державним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр Укрзалізниці» при проведенні аналізу нарахування та стягнення плати за користування вагонами за межами України в 2013 році.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, з його особового рахунку відповідачем було безпідставно списано кошти у сумі 160 493,69 грн, оскільки ним не замовлялись та не отримувались послуги на вказану суму у червні 2014 року за договором № 2478/48-2013 від 21.01.2013 р.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

05.06.2014 р. на адресу замовника надійшла виписка з особового рахунку ДП «СхідГЗК» станом на 01.06.2014 р., в якій зазначено, що з особового рахунку останнього було списано 125 722,97 грн на підставі акту від 31.05.2014 р. № 5/1.

Листом № УТЛЦ-10/2768 від 17.06.2014 р. відповідач повідомив позивача, що плата за користування вагонами за межами України донарахована в розмірі 125 722,97 грн, що відображено в акті № 5/1 від 31.05.2014 р., в якому помилково не зазначено період наданих послуг. Даний акт відкоригований в червні 2014 р. та надані акти № 6/2, № 6/3, № 6/4, № 6/5 від 30.06.2014 р.

Крім того, вказаним листом відповідач просив позивача підписати акти № 6/2, № 6/3, № 6/4, № 6/5 від 30.06.2014 р.

У відповідь, листом № 11-02/4368 від 25.06.2014 р. позивач повідомив відповідача, що вказані акти не можуть бути підписані, оскільки послуги від ДП «УТЛЦ» в травні 2014 року за договором № 2478/48-2013 від 21.01.2013 р. ДП «СхідГЗК» не надавались.

04.07.2014 р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою повернути 125 722,97 грн на особовий рахунок ДП «СхідГЗК», як такі, що були списані безпідставно.

08.07.2014 р. відповідач повторно звернувся з листом № УТЛЦ-10/2958, яким повідомив про донарахування плати за користування вагонами за межами України у травні, липні, серпні 2013 року ще на 34 770,72 грн, у зв'язку з чим загальна сума донарахованих коштів складає 160 493,69 грн. Крім того, відповідач просив підписати акти наданих послуг на зазначену суму.

Проте, позивач відмовився підписати надіслані відповідачем на його адресу акти.

Відповідно до п. 3.4.8 укладеного договору замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобов'язаний надіслати основному виконавцю підписаний акт або підписати акт із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між замовником та основним виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в акті наданих послуг наступного місяця. У випадку, якщо одна із сторін не підписала акт наданих послуг протягом 15 днів з дня його складання без письмового обґрунтування, акт вважається затвердженим обома сторонами.

Факт перевезення вантажів за межами території України у травні, липні, серпні 2013 року позивач не заперечував та належними доказами не спростував.

Встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору відсутня заборона при, виявленні помилок під час складання актів виконаних послуг, відповідачу в подальшому здійснити донарахування неврахованих тарифів за надані послуги.

Таким чином, кошти у сумі 160 493,69 грн були набуті відповідачем правомірно та згідно з умовами договору № 2478/48-2013 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних критих вагонах від 21.01.2013 р.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з висновками Верховного суду України, які викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення за І півріччя 2013 р., за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що списані з його рахунку кошти в розмірі 160 493,69 грн є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони сплачені на підставі укладеного між сторонами договору № 2478/48-2013 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних критих вагонах від 21.01.2013 р.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що кошти в розмірі 160 493,69 грн були отримані відповідачем на достатній правовій підставі, а тому позовні вимоги Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про повернення безпідставно списаних коштів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що оскільки жодних послуг від ДП «УТЛЦ» у червні 2014 р. за договором № 2478/48-2013 від 21.01.2013 р. ДП «СхідГЗК» не отримувало, тому відсутні правові підстави для списання коштів у сумі 160 493,69 грн з особового рахунку позивача є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Встановлено, що у травні, липні, серпні 2013 року позивачу за вищевказаним договором було надано послуги з організації перевезень вантажів територією України та за її межами.

Однак, позивач розрахувався лише в частині сплати тарифу за перевезення вантажів територією України, у зв'язку з чим йому була донарахована плата за перевезення у травні, липні, серпні 2013 року вантажів поза межами території України в сумі 160 493,99 грн та списана з рахунку позивача згідно з умовами укладеного між сторонами договору.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 р. у справі № 910/20538/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/20538/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран