КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 925/1563/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Суліма В.В.

За участю представників сторін:

Від позивача (апелянта) не з'явився;

Від відповідача Ніколаєв О.В. - представник за довіреністю;

Від третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" на рішення господарського суду Черкаської області від 17.11.2014 у справі №925/1563/14 (суддя: Чевгуз О.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Колос 05 ",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополь Україна ",

про стягнення 100 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.11.2014 у справі №925/1563/14, повний текст якого складено 21.11.2014, у позові Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" до ТОВ "Агро Колос 05 ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Агрополь Україна " про стягнення 100 000,00 грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 01.04.2010 між ДП "Золотоніський комбікормовий завод" та ТОВ "Агро-Колос 05" було укладено договір №4 від 01.04.2010. 11.04.2011 між ДП "Золотоніський комбікормовий завод" та ТОВ "Агро-Колос 05" було укладено угоду №1 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої за договором №4 від 01.04.2010 за ТОВ "Агро-Колос -05" перед ДП "Золотоніський комбікормовий завод" обліковується заборгованість в сумі 3551341,91 грн. відповідно до п. 1.3. угоди вказані вище зобов'язання за вищевказаними договорами припиняються в сумі 1 715 226,53 грн. відповідно до п. 1.4. угоди сторони підтверджують свої відносини за договорами, зазначеними в п.1.1 цієї угоди Актом звірки розрахунків №1 від 11.10.2010. В п. 2 угоди зазначено, що з моменту набрання чинності цією Угодою ТОВ "Агро-Колос 05" залишається зобов'язаною перед ДП "Золотоніський комбікормовий завод" в сумі 1836115,38 грн. згідно та на умовах договору №4 від 01.04.2010. Отже, сторони визначили, що відповідач має сплатити позивачу 1836115,38 грн., а тому саме з цього моменту позивач має право на стягнення з відповідача боргу. Перебіг позовної давності за договором почався з 12.04.2011 та станом на день звернення позивача до суду із позовом - 09.09.2014 сплив, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення боргу відповідно до укладеного між сторонами договору №4 від 01.04.2010.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2014 - скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з 12.04.2011, пов'язавши відлік строку позовної давності з укладенням сторонами 11.04.2011 угоди № 1 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Проте, угодою № 1 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.04.2011 умови договору №4 від 01.04.2010 - не змінювались та не встановлювався строк виконання відповідачем зобов'язання за даним договором після укладення наведеної угоди. Крім того, апелянт наголошував на тому, що строк позовної давності щодо вимог про сплату відповідачем заборгованості розпочався саме з моменту пред'явлення позивачем відповідачу вимоги від 01.08.2014 № 02-01/8308/01-839-2011 про повернення грошових коштів в сумі 1 836 115,38 грн., яка отримана відповідачем 05.08.2014, а тому трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" на рішення господарського суду Черкаської області від 17.11.2014 у справі №925/1563/14 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 у справі № 925/1563/14 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" прийнято до провадження, порушено апеляційне провадження, розгляд скарги призначено на 17.12.2014.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 16.12.2014 справу № 925/1563/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 справу № 925/1563/14 прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 розгляд справи № 925/1563/14 відкладено до 27.01.2015.

Але 27.01.2015 судове засідання по справі № 925/1563/14 не відбулось, у зв'язку з перебуванням суддів Станіка С.Р. та Суліма В.В. у відпустках.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 розгляд апеляційної скарги призначено на 17.02.2015.

В судове засідання 17.02.2015 апелянт представників не направив, причин неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.02.2015 надав пояснення по суті спору та апеляційної скарги.

Третя особа в судове засідання 17.02.2015 представників не направила, причин неявки представників суд не повідомила.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, зокрема і позивач та третя особа, неявка представників позивача та третьої особи не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.04.2011 порушено провадження у справі № 01/5026/839/2011 про банкрутство та введено процедуру розпорядженян майном боржника - ДП «Золотоніський комбікормовий завод».

Постановою господарського суду Черкаської області від 24.07.2012 у справі № 01/5026/839/2011 ДП «Золотоніський комбікормовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Юдицького О.В.

Позивач зазначав у позові про те, що на виконання вимог постанови господарського суду Черкаської області від 24.07.2012 у справі № 01/5026/839/2011 та ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в результаті аналізу отриманих із різних джерел документів ліквідатором банкрута було встановлено, що за ТОВ "Агро-Колос 05" перед ДП "Золото ніський комбікормовий завод" обліковується заборгованість загалом в сумі 1 836 115,38 грн., яка виникла на підставі договору № 4 від 01.04.2010, примірник якого ліквідатору не був переданий попереднім керівником.

09.09.2014 ліквідатор ДП "Золотоніський комбікормовий завод" звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Агро-Колос 05" боргу за договором №4 від 01.04.2010 в сумі 100 000 грн. 00 коп.. яка є частиною загальної суми заборгованості в розмірі 1 836 115,38 грн.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не було надано для огляду договір №4 від 01.04.2010, укладений між сторонами спору.

Позивачем зазначено, що примірник зазначеного договору №4 від 01.04.2010 арбітражному керуючому ліквідатору ДП "Золото ніський комбікормовий завод" Юдицькому О.В. не переданий попереднім керівником банкрута, однак, наявність боргу на зазначену суму підтверджується наступними документами:

- виписками з поточного рахунку позивача за 2009-2010 роки;

- Угодою №1 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11 квітня 2011 року, укладеною між товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Колос 05" та дочірнім підприємством "Золотоніський комбікормовий завод";

- Актом №1 звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами від 11.04.2011, укладеного між ДП "Золотоніський комбікормовий завод" та ТОВ "Агро-Колос 05".

На рахунок ТОВ "Агро-Колос 05" на протязі 2009-2010 років в порядку попередньої оплати за сільськогосподарську продукцію перераховувались грошові кошти, що підтверджено виписками з поточних рахунків ДП "Золотоніський комбікормовий завод" в установах банків, за наступними платіжними дорученнями:

- №490 від 23.01.2009р., на суму - 19 598,44 грн.

- №248 від 05.01.2009р., на суму - 5 000,00 грн.

- №290 від 08.01.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №311 від 12.01.2009р., на суму - 12 700,00 грн.

- №318 від 12.01.2009р., на суму - 7 300,00 грн.

- №335 від 13.01.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №356 від 14.01.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №377 від 15.01.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №395 від 16.01.2009р., на суму - 20 000,00 грн.

- №2431 від 28.10.2009р., на суму - 104 756,50 грн.

- №2450 від 29.10.2009р., на суму - 20 000,00 грн.

- №2454 від 02.11.2009р., на суму - 20 000,00 грн.

- №2473 від 04.11.2009р., на суму - 20 000,00 грн.

- №2479 від 06.11.2009р., на суму - 12 600,00 грн.

- №2481 від 06.11.2009р., на суму - 7 400,00 грн.

- №2479 від 10.11.2009р., на суму - 20 000,00 грн.

- №2517 від 16.11.2009р., на суму - 40 000,00 грн.

- №2519 від 18.11.2009р., на суму - 40 000,00 грн.

- №189 від 11.11.2009р., на суму - 60 000,00 грн.

- №2532 від 20.11.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №2537 від 23.11.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №2544 від 24.11.2009р., на суму - 10 000,00 грн.

- №219 від 25.11.2009р.. на суму - 50 000,00 грн.

- №3202 від 29.04.2010р., на суму - 89 570,00 грн.

- №3199 від 28.04.2010р., на суму - 14 640,00 грн.

- №3638 від 27.07.2010р., на суму - 120 000,00 грн.

- №3644 від 28.07.2010р., на суму - 100 000,00 грн.

- №3267 від 14.05.2010р., на суму - 17 900,00 грн.

- №3261 від 13.05.2010р., на суму - 34 900,00 грн.

- №3243 від 07.05.2010р., на суму - 10 500,00 грн.

- №3234 від 07.05.2010р., на суму - 66 000,00 грн.

- №3896 від 07.10.2010р., на суму - 50 000,00 грн.

- №3904 від 11.10.2010р., на суму - 12 462,40 грн.

- №4070 від 26.11.2010р., на суму - 321 508,56 грн.

- №4069 від 26.11.2010р., на суму - 600,00 грн.

- №4065 від 26.11.2010р., на суму - 500 020,00 грн.

- №4067 від 26.11.2010р., на суму - 150,000,00 грн.

- №4068 від 26.11.2010р., на суму - 419 443,53 грн.

- №4079 від 29.11.2010р., на суму - 30 000,00 грн.

- №4084 від 29.11.2010р., на суму - 89 555,00 грн.

- №4082 від 29.11.2010р., на суму - 30 220,00 грн.

- №4083 від 29.11.2010р., на суму - 117 979,50 грн.

11.04.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Колос 05" (Сторона-1) та дочірнім підприємством "Золотоніський комбікормовий завод" (Сторона-2), укладено Угоду №1 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог (далі - Угода), згідно якої сторонами узгоджено наступні умови:

1. Сторона-1 і Сторона-2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижчевказаних договорів, у яких Сторона-1 і Сторона-2 є сторонами.

1.1. За договорами де Сторона-2 є боржником, а Сторона-1 є кредитором:

а) при виконанні грошового зобов'язання в сумі 1644836,57 грн. згідно договору цесії №03/04-11 від 11.04.2011;

б) при виконанні грошового зобов'язання в сумі 70389,96 грн. згідно договору цесії №04/04-11 від 11.04.2011.

1.2. За договором де Сторона-1 є боржником, а Сторона-2 є кредитором при виконанні грошового зобов'язання в сумі 3551341,91 грн. згідно договору №4 від 01.04.2010.

1.3. Вказані вище зобов'язання за вищевказаними договорами припиняються в сумі 1715226,53 грн.

1.4. Сторони підтверджують свої відносини за договорами, зазначеними в п.1.1 цієї угоди Актом звірки розрахунків №1 від 11.10.2010.

В п. 2 Угоди зазначено, що з моменту набрання чинності цією Угодою Сторона-1 залишається зобов'язаною перед Стороною-2 в сумі 1836115,38 грн. згідно та на умовах договору №4 від 01.04.2010.

Відповідно до п. 5 Угоди, ця угода набирає чинності з моменту її підписання та її скріплення печатками сторін.

Відповідно до Акту №1 розрахунків з дебіторами та кредиторами від 11.04.2011, складеного та підписаного між ДП "Золотоніський комбікормовий завод" та ТОВ "Агро-Колос 05", за результатами звіряння рахунків і документів за послуги, роботи, матеріальні цінності та проведені розрахунки між Сторонами, станом на 12.04.2011 сальдо на користь позивача складає 1 836 115,38 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач в обґрунтування у позові наявності у ТОВ "Агро-Колос 05" перед ДП "Золотоніський комбікормовий завод" боргу в сумі 1 836 115,38 грн. станом на 12.04.2011 посилався на вищенаведені документи, проте, підставою виникнення наведеного боргу вказував саме договір №4 від 01.04.2010, який у матеріалах справи відсутній.

Крім того, позивач у позові вказував на те, що з моменту складення та підписання сторонами Акту №1 звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами від 11.04.2011 погашення заборгованості ТОВ "Агро-Колос 05" перед позивачем не відбувалось, а тому ТОВ "Агро-Колос 05" не виконало своє зобов'язання перед ДП "Золотоніський комбікормовий завод" та не поставило позивачу зерно кукурудзи, в результа ті чого у відповідача станом на 01.08.2014 року залишилась заборгованість в сумі 1 836 115,38 грн.

Позивачем на адресу відповідача 01.08.2014 було направлено вимогу №02-01/8308/01-839-2011 про повернення ДП "Золотоніський комбікормовий завод" в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги грошових коштів, яка отримана відповідачем 05.08.2014, що підтверджується рекомен дованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачем зазначена вимога не виконана, в зв'язку з чим позивач просив суд стягнути грошові кошти в примусовому порядку.

Оскільки позивач перебуває в процедурі банкрутства та не має коштів для сплати судового збору за позовом про стягнення з відпо відача грошових коштів в сумі 1836115,38 грн., позивач заявив вимогу про стягнення з ТОВ "Агро-Колос 05" лише частини існуючого боргу, а саме: 100000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивач 11.04.2011 звернувся до відповідача з повідомленням №1, в якому зазначив, що 11.04.2011 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрополь Україна" укладено договір №1/04/11 про відступлення права вимоги. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги позивач відступив ТОВ "Агрополь Україна" право вимагати грошові кошти від відповідача за договором №4 від 01.04.2010 в сумі 1836115,38 грн.

Відповідачем 30.06.2011 було сплачено новому кредитору за договором №4 від 01.04.2010 ТОВ "Агрополь Україна" 1836115,38 грн., тобто повністю виконанні договірні зобов'язання.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення твердження відповідача про сплату новому кредитору за договором №4 від 01.04.2010 ТОВ "Агрополь Україна" 1 836 115,38 грн. з огляду на наступне.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 181 Господарського кодексу України, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п.1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1 статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що належним та допустимими доказом в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження виникнення між позивачем та ТОВ "Агрополь Україна" правовідносин по заміні кредитора у зобов'язанні, де боржником виступає відповідач, і відповідно, доказом виникнення у відповідача зобов'язання по перерахуванню коштів на користь третьої особи, як нового кредитора, що в сукупності підтверджувало б виникнення між сторонами правовідносин по заміні кредитора у зобов'язанні, - є договір. Проте, ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не надано доказів в підтвердження укладення відповідного договору між позивачем та третьою особою, а отже, не надано і доказів виникнення між відповідачем та іншою юридичною особою, як новим кредитором, зобов'язальних правовідносин.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України відступлення права вимоги ДП "Золотоніський комбікормовий завод" до ТОВ "Агро-Колос 05" на суму 1836115,38 грн. ТОВ "Агрополь Україна" повинно бути підтверджено правочином, а не повідомленням про відступлення права вимоги, чого відповідач суду не надав, оригіналу договору №1/04/11 про відступлення права вимоги від 11.04.2011 та факту його існування відповідачем не доведено. Крім того, Повідомлення №1 від 11.04.11 не може бути належним доказом сплати боржником коштів ТОВ "Агрополь Україна" за ДП "Золотоніський комбікормовий завод".

З огляду на вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно пункту 2 Угоди про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.04.2011, з моменту набрання чинності цією Угодою відповідач залишається зобов'язаним перед позивачем в сумі 1836115,38 грн. згідно та на умовах договору №4 від 01.04.2010, проте, позивач заявив вимогу про стягнення з ТОВ "Агро-Колос 05" лише частину існуючого боргу, а саме: 100 000,00 грн.

В свою чергу, відповідачем у відзиві було заявлено про застосування до вимоги позивача трирічного строку позовної давності, і у зв'язку із спливом якої просив суд відмовити у позові на підставі частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п.3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.4).

Статтею 267 Цивільного кодексу України встановлено диспозитивність у застосуванні правових наслідків спливу позовної давності. Відповідно до цієї процесуальної норми на фактичні дані, що мають значення для застосування правових наслідків спливу позовної давності, можуть звертати увагу суду сторони як активні учасники процесу доказування, а не суд. Таке застосування правових наслідків сплину позовної давності відповідає засадам змагальності в господарському процесі, оскільки вони є складовою частиною господарського судочинства. Даною нормою права передбачено правило, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Згідно статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В свою чергу, статтею 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені главою 22 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується частина 1 статті 193 ГК України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 статті 193 ГК України, статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Угода про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.04.2011 не містить строку виконання відповідачем своїх зобов'язань з погашення заборгованості, розмір якої між сторонами узгоджено на момент укладення Угоди в сумі 1836115,38 грн. Доказів узгодження в подальшому між сторонами строку виконання відповідачем своїх зобов'язань - матеріали справи не містять. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не було надано для огляду договір №4 від 01.04.2010, укладений між сторонами спору, як не надано і доказів узгодження між сторонами даного договору будь-якого строку виконання сторонами своїх зобов'язань, або узгодження пільгового строку виконання зобов'язання.

Таким чином, строк виконання зобов'язань відповідача перед позивачем щодо сплати 1 836 115,38 грн. (частина якої в розмірі 100 000,00 грн. є предметом даного спору) - не визначений, доказів його визначення (узгодження) сторонами у встановленому законом порядку - ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції - не надано, а отже, перебіг позовної давності щодо вимоги про стягнення зокрема 100 000,00 грн. почався від дня, коли у позивача виникло право пред'явити вимогу відповідачу про виконання зобов'язання в сумі 100 000,00 грн., а таке право у позивача виникло з моменту укладення Угоди про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.04.2011, проте, було реалізовано шляхом направлення вимоги №02-01/8308/01-839-2011 від 01.08.2014 (яка отримана відповідачем 05.08.2014). Тобто, трирічний строк позовної давності розпочався з 12.04.2011, що узгоджується з приписами статті 253 Цивільного кодексу України, і відповідно, закінчився 12.04.2014.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи, позивачем на адресу відповідача 01.08.2014 було направлено вимогу №02-01/8308/01-839-2011 про повернення ДП "Золотоніський комбікормовий завод" в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги грошових коштів, яка отримана відповідачем 05.08.2014, що підтверджується рекомен дованим повідомленням про вручення поштового відправлення, і в подальшому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 100 000,00 грн. (яка є частиною загальної суми заборгованості в розмірі 1 836 115,38 грн.) 05.09.2014 (згідно відбитку вхідного штампу канцелярії на позові), тобто у будь-якому випадку, з пропуском трирічного строку позовної давності.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що внаслідок підписання відповідачем Акту №1 розрахунків з дебіторами та кредиторами від 11.04.2011, згідно якого сторонами двосторонньо зафіксовано станом на 11.04.2011 сальдо на користь позивача в сумі 1 836 115,38 грн. і, відповідно, залишок заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1 836 115,38 грн., відповідач вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем в сумі 1 836 115,38 грн. (частина якої в розмірі 100 000,00 грн. є предметом даного спору), що призвело у будь-якому випадку до переривання строку позовної давності, у зв'язку з чим останній розпочався заново з 12.04.2011 (з урахуванням приписів статті 253 Цивільного кодексу України).

Вищенаведене узгоджується зокрема з пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року N 10 визначено, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Доводи позивача про необґрунтованість застосування трирічного строку позовної давності обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги з огляду на наступне.

Позивач вважає, що право пред'явити вимогу до відповідача після визнання боржником свого боргу (підписання акту №1 звіряння розра хунків 11.04.2011), початку перебігу нового строку позовної давності з 11.04.2011, виникло у позивача щонайменше з 15.09.2011, оскільки в Черкаському регіоні збирання кукурудзи на зерно починається не раніше 15 вересня.

Позовна заява прийнята канцелярією господарського суду Черкаської області 09.09.2014, що з урахуванням вищенаведеного, а також моменту пред'явлення вимоги про проведення розрахунків від 01.08.2014, на думку позивача, спростовує заяву відповідача про сплив строків позовної давності.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що Угода про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.04.2011 не містить строку виконання відповідачем зобов'язання, як не містить і умови, згідно якої виконання зобов'язання пов'язується з певним терміном, тобто подією, яка неминуче має настати, а саме: збиранням кукурудзи на зерно у Черкаській області.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності щодо вимоги про стягнення зокрема 100 000,00 грн. почався від дня, коли у позивача виникло право пред'явити вимогу відповідачу про виконання зобов'язання в сумі 100 000,00 грн., а таке право у позивача виникло з моменту укладення Угоди про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.04.2011, проте, було реалізовано шляхом направлення вимоги №02-01/8308/01-839-2011 від 01.08.2014 (яка отримана відповідачем 05.08.2014). Тобто, трирічний строк позовної давності розпочався 12.04.2011, що узгоджується з приписами статті 253 Цивільного кодексу України, і відповідно, станом на день звернення позивача до суду із позовом - 09.09.2014 сплив, що згідно приписів частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у позові у зв'язку із спливом трирічного строку позовної давності.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" на рішення господарського суду Черкаської області від 17.11.2014 у справі №925/1563/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 17.11.2014 у справі №925/1563/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1563/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

В.В. Сулім