РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015№910/29282/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/29282/14

за позовом публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", м. Київ,

до публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ,

про стягнення 2 830 802,81 грн.,

за участю представників:

позивача - Каленської М.А. (довіреність від 11.12.2014 №б/н);

відповідача - Василенко Н.В. (довіреність від 25.12.2014 №761).

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (далі - ПАТ "Аграрний фонд") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"): 2 792 251,77 грн. збитків, завданих нестачею зерна у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору складського зберігання від 01.11.2013 №28-05/13 (далі - Договір); 28 453,04 грн. втрат від інфляції; 10 098 грн. 3% річних, а всього 2 830 802,81 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 порушено провадження у справі.

ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 23.02.2015 подало суду відзив на позов, проте зазначило невірний номер договору та назву контрагента.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2015 продовжено строк розгляду спору до 13.03.2015 включно.

У судовому засіданні 02.03.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі; представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, проте належним чином оформленого відзиву на позовну заяву не подав.

З метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 02.03.2015 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії Сумський комбінат хлібопродуктів (далі - Філія, зерновий склад) та ПАТ "Аграрний фонд" (поклажодавець) укладено Договір, за умовами якого:

- поклажодавець за умовами Договору зобов'язується передати, а зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури (зерно) в кількості, яка визначається фактичною кількістю зерна, що надійшло на карточку поклажодавця, і засвідчується складськими квитанціями, та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним, як одержувач відповідно до якісних показників, передбачених чинними ДСТУ (пункт 1.1 Договору);

- кількість та якість зерна, що передається поклажодавцем на зберігання, визначені в складських квитанціях на зерно, що видаються зерновим складом (пункт 1.2 Договору);

- зерновий склад забезпечує знеособлене зберігання зерна за культурами, класами і роками врожаю (пункт 1.3 Договору);

- зерно, що передається на зберігання зерновому складу згідно із Договором, є власністю поклажодавця. Зерновий склад не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися зерном поклажодавця, яке знаходиться у нього на зберіганні (пункт 1.4 Договору);

- культура, кількість і якість прийнятого на зберігання зерна зазначається в складській квитанції (пункт 3.3 Договору);

- зерновий склад зобов'язується прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, яка відповідає вимогам державних стандартів, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Договору);

- зерновий склад зобов'язується здійснити відпуск зерна поклажодавцеві згідно з умовами Договору в строки, вказані в дозволі поклажодавця (підпункт 4.1.3 пункту 4.1 Договору);

- зерновий склад зобов'язується видати складську квитанцію на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 Договору);

- зерновий склад зобов'язується повернути зерно за вимогою поклажодавця (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 Договору);

- у разі повернення зерна частинами зерновий склад повинен видати поклажодавцеві нову складську квитанцію на зерно, що залишилося, в обмін на оригінал раніше виданої складської квитанції на зерно, перший та другий примірники якої повинні бути погашені в установленому порядку (підпункт 4.1.13 пункту 4.1 Договору);

- поклажодавець має право проводити огляд, перевірку кількісно-якісного стану зберігання зерна та отримувати відповідні підтверджуючі документи (підпункт 4.4.4 пункту 4.4 Договору);

- строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем (пункт 10.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 13.1 Договору).

Частиною першою статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частиною першою статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктами 10 та 24 статті 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено, що зберігання зерна - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Факт прийняття від ПАТ "Аграрний фонд" Філією на зберігання зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 4 889,615 тонн підтверджується складськими квитанціями від 18.11.2013 АФ847999 (фактична вага 4 318 615 кг.) та від 05.02.2014 АФ923003 (фактична вага 571 000 кг.).

05.03.2014 Філією (переробник) та ПАТ "Аграрний фонд" (замовник) укладено договір №22-03/14 на переробку зерна пшениці (далі - Договір №22-03/14), за умовами якого:

- замовник передає переробнику зерно пшениці для переробки на борошно на підприємстві переробника (пункт 1.1 Договору №22-03/14);

- переробник приймає зерно і доводить його до борошномельних кондицій, забезпечує збереження і переробку цього зерна на борошно, зберігає і видає борошно замовнику на підприємстві переробника (пункт 1.2 Договору №22-03/14);

- переробник бере на себе зобов'язання розмістити зерно пшениці в елеваторі або на складах, зберігати його до отримання дозволу на переробку від замовника. Загальна кількість зерна пшениці, що передається замовником переробнику для переробки за Договором №22-03/14, становить 1 900,00 тонн зерна пшениці, якість якого відповідає ДСТУ 3768-2010 «Пшениця. Технічні умови» (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору №22-03/14);

- Договір №22-03/14 набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, але в будь-якому разі до моменту виконання переробником прийнятих на себе зобов'язань щодо переробки зерна пшениці на борошно. Одностороння відмова від виконання умов Договору №22-03/14 не допускається, крім випадків, передбачених законодавством. Закінчення строку Договору №22-03/14 не звільняє від виконання зобов'язань за ним та від відповідальності за його порушення (пункт 6.6 Договору №22-03/14).

18.04.2014 ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі Філії (переробник) та ПАТ "Аграрний фонд" (замовник) укладено договір №55-03/14 на переробку зерна пшениці (далі - Договір №55-03/14), за умовами якого:

- замовник передає переробнику зерно пшениці для переробки на борошно на підприємстві переробника (пункт 1.1 Договору №55-03/14);

- переробник приймає зерно і доводить його до борошномельних кондицій, забезпечує збереження і переробку цього зерна на борошно, зберігає і видає борошно замовнику на підприємстві переробника (пункт 1.2 Договору №55-03/14);

- переробник бере на себе зобов'язання розмістити зерно пшениці в елеваторі або на складах, зберігати його до отримання дозволу на переробку від замовника. Загальна кількість зерна пшениці, що передається замовником переробнику для переробки за Договором №55-03/14, становить 1 900,00 тонн зерна пшениці, якість якого відповідає ДСТУ 3768-2010 «Пшениця. Технічні умови» (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору №55-03/14);

- Договір №55-03/14 набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, але в будь-якому разі до моменту виконання переробником прийнятих на себе зобов'язань щодо переробки зерна пшениці на борошно. Одностороння відмова від виконання умов Договору №55-03/14 не допускається, крім випадків, передбачених законодавством. Закінчення строку Договору №55-03/14 не звільняє від виконання зобов'язань за ним та від відповідальності за його порушення (пункт 6.6 №55-03/14).

25.07.2014 ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі Філії (переробник) та ПАТ "Аграрний фонд" (замовник) укладено договір №64-03/14 на переробку зерна пшениці (далі - Договір №64-03/14), за умовами якого:

- замовник передає переробнику зерно пшениці для переробки на борошно на підприємстві переробника (пункт 1.1 Договору №64-03/14);

- переробник приймає зерно і доводить його до борошномельних кондицій, забезпечує збереження і переробку цього зерна на борошно, зберігає і видає борошно замовнику на підприємстві переробника (пункт 1.2 Договору №64-03/14);

- переробник бере на себе зобов'язання розмістити зерно пшениці в елеваторі або на складах, зберігати його до отримання дозволу на переробку від замовника. Загальна кількість зерна пшениці, що передається замовником переробнику для переробки за Договором №64-03/14, становить 3 200,00 тонн зерна пшениці, якість якого відповідає ДСТУ 3768-2010 «Пшениця. Технічні умови» (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору №64-03/14);

- Договір №64-03/14 набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, але в будь-якому разі до моменту виконання переробником прийнятих на себе зобов'язань щодо переробки зерна пшениці на борошно. Одностороння відмова від виконання умов Договору №64-03/14 не допускається, крім випадків, передбачених законодавством. Закінчення строку Договору №64-03/14 не звільняє від виконання зобов'язань за ним та від відповідальності за його порушення (пункт 6.6 №64-03/14).

Судом встановлено, що у зв'язку з тим, що ПАТ "Аграрний фонд" здійснювало передачу зерна для переробки частинами, складські квитанції, які було видано при передачі зерна на зберігання, а саме: від 18.11.2013 АФ847999 (фактична вага 4 318 615 кг.) та від 05.02.2014 АФ923003 (фактична вага 571 000 кг.) - погашено.

Як передбачено підпунктом 4.1.13 пункту 4.1 Договору, Філією було видано нові складські квитанції, а саме: від 07.04.2014 АФ923035 (фактична вага 3 518 615 кг.); від 05.06.2014 АФ923066 (фактична вага 3 085 347 кг.); від 14.07.2014 АФ923090 (фактична вага 2 296 447 кг.) на зерно пшениці 3 класу 2013 року врожаю, які були також погашені у зв'язку з передачею частини зерна для переробки.

Крім того, факт здійснення переробки підтверджується актами оприбуткування продуктів переробки зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю, а саме: від 03.04.2014 перероблено 800,000 тонн зерна; від 22.04.2014 перероблено 280,000 тонн зерна; від 03.06.2014 перероблено 433,268 тонн зерна; від 07.07.2014 перероблено 788,900 тонн зерна; 29.07.2014 перероблено 843,820 тонн зерна, а всього 4 889,615 тонн.

Судом встановлено, що відповідачем подано нові складські квитанції на зерно, а саме від 31.07.2014 № 2895 (фізична вага 1 452 627 кг.) та від 23.04.2014 №2694 (фізична вага 291 000 кг.), а всього 1 743 627 кг. (1 743,627 тонн).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання наказу ПАТ "Аграрний фонд" від 04.10.2014 №56-вд, з метою перевірки зерна, що належить позивачу, робочою групою в складі працівників відділу контролю та економічної безпеки ПАТ "Аграрний фонд" та постійного представника ПАТ "Аграрний фонд" в Сумській області Мотренко О.І. здійснено виїзд на Філію, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Залізнична, 3, про що 07.10.2014 складено акт перевірки кількісно-якісного стану зерна, що належить ПАТ "Аграрний фонд" та зберігається на Філії.

Відповідно до вказаного акта робочою групою зафіксовано розбіжності фактичної кількості в 1 208,767 тонн зерна пшениці 3 класу врожаю 2013 року, що належить ПАТ "Аграрний фонд" та зберігається на Філії; відповідно до даних бухгалтерського обліку ПАТ "Аграрний фонд" на підприємстві зберігається зерно пшениці 3 класу врожаю 2013 року в кількості 1 743,627 тонн, а відповідно до даних Філії - 534,860 тонн зерна пшениці 3 класу врожаю 2013 року, що належить ПАТ "Аграрний фонд"; дану різницю службові особи комбінату пояснюють тим, що відповідно до акта інвентаризації хлібопродуктів за складом №1 (наказ від 19.07.2014 №38) проведено інвентаризацію зерна, що зберігається на Філії в результаті якої із загальної кількості 3 533,919 тонн зерна пшениці 3 класу врожаю 2013 року, що перебувала на зберіганні відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства виявлено в фактичній наявності 2 296,027 тонн; таким чином, була зафіксована нестача зерна пшениці 3 класу врожаю 2013 року в кількості 1 237,072 тонни; крім того, згідно з актом Державної інспекції сільського господарства в Сумській області від 30.07.2014 №362-2 при розгляді акта зачистки форми 30 (30А) на звернення суб'єкта господарювання встановлено, що пшениця 3 класу є в наявності 2 296 020 кг. згідно з проведеною інвентаризацією від 19.07.2014 №38; всього нестача 1 378 091 кг.; виправдана нестача 3 класу в кількості 162 037 кг. утворилася за рахунок покращення якості по вологості та смітній домішці при сушінні та очищенні зерна, при зберіганні за рахунок природного убутку; залишається невиправданої нестачі пшениці 3 класу в кількості 1 216 054 кг.

Судом встановлено, що вказаний акт підписано, зокрема, директором Філії Довганюк М.В., що свідчить про те, що відповідач визнає втрати зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 1 208,767 тонн, що належить ПАТ "Аграрний фонд".

Згідно з частинами першою, четвертою та сьомою статтею 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Отже, відповідач у зв'язку із порушенням умов Договору допустив втрату зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 1 208,767 тонн, яке належить на праві власності ПАТ "Аграрний фонд".

Відповідно до частини першої статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно з частиною першою статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

За приписами частини першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Разом з тим, частиною першою статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

У пункті 6 рекомендацій президії Вищого господарського суду від 29.12.2007 № 04-5/239 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» зазначено, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, за загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не забезпечив належне зберігання зерна у повному обсязі.

Вказівкою «Про порядок оцінки шкоди від розкрадання, недостачі, знищення та зіпсування матеріальних цінностей», затвердженою постановою Головного управління цінової політики Мінекономіки України від 30.04.1992 №16, передбачено, що у випадках розкрадання, недостачі, знищення чи зіпсування майна, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів і продукції оцінка заподіяної шкоди здійснюється в такому порядку. Вартість нових матеріальних цінностей, як вітчизняних так і імпортних (за винятком вказаних в пунктах 6, 7, 8), визначається виходячи з роздрібних цін на нову продукцію, діючих в торгівлі на момент розглядую питання про матеріальну відповідальність, а при їх відсутності - виходячи з діючих оптово-відпускних цін виробників з коефіцієнтом 1,5.

Відповідно до довідки про ринкові ціни на зернові культури урожаю 2014 року станом на 07.10.2014 вартість пшениці 3 класу по Сумській області становила 2 310 грн. за одну тонну.

Таким чином, відповідач, допустивши нестачу зерна пшениці 3 класу, завдав ПАТ "Аграрний фонд" збитків на загальну суму 2 792 251,77 грн. (1 208 767 кг. х 2 310 грн.).

28.10.2014 ПАТ "Аграрний фонд" на адресу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надіслано вимогу від 28.10.2014 №2719, в якій позивач просив відповідача здійснити відшкодування збитків, завданих нестачею зерна, та перерахувати на рахунок ПАТ "Аграрний фонд" 2 792 251,77 грн. в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги.

Відповідач, в свою чергу, листом від 06.11.2014 №754 надав відповідь, в якій зазначено, що відшкодування збитків може здійснюватися зберігачем як добровільно, так і на підставі рішення суду шляхом перерахування коштів або шляхом відшкодування в натуральному вигляді однорідної продукції належної якості.

Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не перерахував на рахунок позивача грошові кошти у сумі 2 792 251,77 грн., то позовні вимоги про стягнення з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь ПАТ "Аграрний фонд" збитків у сумі 2 792 251,77 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати збитки, оскільки позивач спершу повинен був звернутися з вимогою про повернення зерна відповідно до підпункту 4.1.8 пункту 4.1 Договору, не беруться судом до уваги з огляду на те, що приписами Договору передбачено право, а не обов'язок ПАТ "Аграрний фонд" звернутися до відповідача з такою вимогою і, у свою чергу, обов'язок ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повернути зерно.

Що ж до умов пункту 9.2 Договору, на який посилається відповідач і яким передбачено, що у разі неможливості вирішення суперечок і розбіжностей шляхом переговорів вони розглядатимуться в судовому порядку відповідного до чинного законодавства України, то слід зазначити, що ГПК України не містить приписів щодо обов'язкового досудового врегулювання спору.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача 28 453,04 грн. втрат від інфляції та 10 098 грн. 3% річних за період з 28.10.2014 по 10.12.2014.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до вимоги від 28.10.2014 №2719 позивач просив відповідача протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги сплатити на користь позивача грошові кошти у сумі 2 792 251,77 грн. Судом встановлено, що вказану вимогу було надіслано на адресу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 28.10.2014.

Так, відповідно до вимоги від 28.10.2014 №2719 позивач просив відповідача протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги сплатити на користь позивача грошові кошти у сумі 2 792 251,77 грн. Судом встановлено, що вказану вимогу було надіслано на адресу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 28.10.2014.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов'язання; отже, правильним періодом є з 05.11.2014 (восьмий день після надіслання вимоги) по 10.12.2014.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та три процента річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.11.2010 № 4/720.

Здійснивши розрахунок суми втрат від інфляції, суд дійшов висновку, що перерахунок, здійснений судом, фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог; за перерахунком суду сума втрат від інфляції становить 53 052,78 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляцій, а тому стягненню з відповідача підлягає 28 453,04 грн. відповідних втрат.

Однак, за перерахунком суду 3% річних за визначений судом період становить 8 262,01 грн. та підлягає стягненню; у стягненні ж решті 3% річних у сумі 1 835,99 грн. слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01601, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243279) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 38926880): 2 792 251 (два мільйона сімсот дев'яносто дві тисячі двісті п'ятдесят одну) грн. 77 коп. збитків; 28 453 (двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят три) грн. 04 коп. втрат від інфляції; 8 262 (вісім тисяч двісті шістдесят дві) грн. 01 коп. 3 % річних та 59 579 (п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 35 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2015.

Суддя О. Марченко