ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р.Справа № 922/775/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Курахівської міської ради в інтересах територіальної громади, м. Курахове
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинком", м. Луганськ
про визнання недійсним договору, повернення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Гусейнова В.М. довіреність №303/01-40 від 24.02.15 р., Матюсі К. О. довіреність №303/01-40 від 24.02.15 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Курахівська міська рада в інтересах територіальної громади, м. Курахове (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинком", м. Луганськ, в якій позивач просить визнати недійсним договір про закупівлю товару за державні кошти №17/12 від 17.12.2013 р., посилаючись на ч.1 ст. 215, ч.3 ст. 203 ЦК України. Також позивач просить визнати недійсним протокол оцінки тендерних (цінових) пропозицій від 28 листопада 2013 року, де переможцем було обрано ТОВ "Машинком". Також позивач просить зобов'язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1320000,00 грн. Крім того, позивач просить судові витрати розподілити відповідно до ст. 49 ГПК України. Також надав клопотання про відшкодування судових витрат з відповідача.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

У позовній заяві позивачем викладено клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ТОВ "Машинком", оскільки невжиття заходів може зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд відмовляє у його задоволенні з наступних підстав.

Як зазначалося в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову": п.3. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Ретельно дослідивши підстави, викладені у позовній заяві в обґрунтування забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заява позивача не обґрунтована належними доказами та позивачем не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 09.02.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 02.03.2015 р., але копія даної ухвали суду не було надіслано працівниками канцелярії суду за місцезнаходженням відповідача, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (91034, м. Луганськ, вул. Ломоносова, 96-ж), про що складено акт канцелярії суду від 09.02.2015 р. про те, що відповідно до листа УДППЗ "Укрпошта" від 01.12.2014 р. №07-13-3569 відділення поштового зв'язку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської області.

Крім того, суд розмістив інформацію про час і місце судового засідання, призначеного на 02.03.2015 р. у даній справі на сторінці господарського суду Харківської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, про що свідчить підписана суддею та долучена до матеріалів справи роздрукована сторінка з мережі Інтернет.

У п.п. 4 п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 року № 01-06/1290/14 зазначено, що за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК України.

За таких обставин суд вважає, що судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення присутніх представників позивача, суд встановив наступне.

28 жовтня 2013 року Курахівської міської радої (далі по тексту - позивач) було надано оголошення про заплановану закупівлю код 22.22.1 тара пластмасова (контейнери МОВ 1100 л SL плоска кришка) у кількості 400 одиниць.

Відповідно до протоколу оцінки тендерних (цінових) пропозицій від 28 листопада 2013 року переможцем було обрано ТОВ "МАШИНКОМ" (далі по тексту - відповідач).

Між позивачем (замовник) та відповідачем (учасник), 17 грудня 2013 року був укладений договір за № 17/12, у відповідності до п. 11.1 термін дії договору встановлений до 31 грудня 2013 року.

У відповідності до п. 1.1. договору від 17 грудня 2013 року за № 17/12, учасник бере на себе зобов'язання поставити товар, зазначений у спеціфікаціі, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити цей товар.

Позивач перерахував відповідачу 1320000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №268 від 26.03.14 р.

Позивач вказує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання згідно договором № 17/12 від 17 грудня 2013 року, тому посилаючись на ч.1 ст. 215, ч.3 ст. 203 ЦК України звернувся до суду із позовом про визнання: недійсним договору про закупівлю товару за державні кошти №17/12 від 17.12.2013 р.; недійсним протоколу оцінки тендерних (цінових) пропозицій від 28 листопада 2013 року, де переможцем було обрано ТОВ "Машинком" та зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1320000,00 грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови від 06.11.2009 р. N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При цьому суд повинен встановити наявність тих обставин з якими закон пов'язує настання певних юридичних наслідків.

Отже, у даній справі необхідною умовою для визнання спірного договору недійсним є встановлення норми права, котрій суперечить спірний договорі і доведення факту невідповідності змісту договору цій нормі.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Позивачем не надано документального обґрунтування в розумінні ст.54 ГПК України в обґрунтування вимоги про визнання недійсним протоколу оцінки тендерних (цінових) пропозицій від 28.11.13 р., де переможцем обрано ТОВ "Машинком".

Крім того, позивач у позовній заяві не зазначив з яких підстав просить визнати недійсним договір, а обмежився формальним посиланням на ст. 203 Цивільного кодексу України, та не зазначив підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 132000,00 грн., відповідно до цього суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання позивача про відшкодування судових витрат відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

2. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 05.03.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний