ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа № 922/1990/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю прокурора - Ногіна О.М. (посвідчення №008307 від 09.10.2012 року),

та представників сторін:

позивача - Ісаєва Я.В. (довіреність №01/82 від 02.09.2013 року), Гордієнко О.Г. (довіреність №01/55 від 29.05.2013 року), Воробйова Л.І. (довіреність №01/25 від 26.02.2013 року),

відповідача- Зеленська М.П. (довіреність №02-21/670 від 10.02.2015 року),

третьої особи-не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора (вх. 252Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 10.02.2014 року

за позовом Відкритого акціонерного товариства "АТП-16351", м.Дергачі

до Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, м.Дергачі

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м.Харків

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ВАТ "АПТ-16351", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив суд, (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог №01/56 від 31.05.2013 року, а.с.208 т.2), стягнути з відповідача на свою користь за договором №5-10/09 від 24.03.2009 р. про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенції з державного бюджету на 2009 рік заборгованість в сумі 905464,22 грн., інфляційні за період з 01.01.2010 р. по 01.04.2012 р. в сумі 134914,17 грн., 3% річних за період з 01.01.2010 р. по 20.05.2013 р. в сумі 91761,98 грн. і за договором №33-10/09 від 24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенції з державного бюджету на 2010 рік заборгованість в сумі 908750,37 грн., інфляційні за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012 р. в сумі 48163,77 грн. та 3% річних за період з 01.01.2011 р. по 20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.02.2014 року по справі №922/1990/13 (суддя Ольшанченко В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Залізнична, 31. Код ) на користь Відкритого акціонерного товариства „АТП-16351" (62300, Харківська область, м. Дергачі, вул. Залізнична, 4. Код ) заборгованість за договором №33-10/09 від 24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2010 р., в сумі 908750,37 грн., інфляційні нарахування за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012 р. в сумі 48163,77 грн., 3% річних за період з 01.01.2011 р. по 20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн.

Прокурор із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження розробки бюджетного замовлення на 2009-2010 року з урахуванням фактичної інформації щодо обсягів перевезення позивачем пільгового контингенту пасажирів, а також доказів на підтвердження заперечень по кількості перевезених пасажирів або суми заборгованості перед позивачем після прийняття щомісячних звітів (розрахунків) позивача. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Третя особа в судове засідання 03.03.2015 року не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що третя особа належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за її відсутності, за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Правовідносини сторін щодо перевезення пасажирів пільгової категорії позивачем та відшкодування витрат на це відповідачем мають певну історію.

14 травня 2003 року між Головним управлінням промисловості, транспорту і зв'язку Харківської обласної державної адміністрації та ВАТ „АТП-16351" були укладені договори №22 та №25 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а.с.64 т.1).

Відповідно до пунктів 2.2.4 договорів №22 та №25 від 14.05.2003 р. позивач здійснює перевезення пільгових категорій громадян відповідно до чинного законодавства та укладених договорів з органами виконавчої влади (органами місцевого самоврядування), в яких визначається державне замовлення на соціально значущі послуги автомобільного транспорту загального користування.

14 квітня 2006 року Головним управлінням промисловості, транспорту і зв'язку Харківської обласної державної адміністрації та ВАТ „АТП-16351" були укладені договори №521 та №522 про продовження дії договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, якими продовжено строк дії договорів №22 та №25 відповідно до 14.05.2010 року.

У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаними договорами між сторонами відбулися судові спори та постановлені рішення трьох судових інстанцій на користь позивача (218-240,т.1).

24.03.2009 року Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (розпорядник) та ВАТ „АТП-16351" (перевізник) був укладений договір №5-10/09 (надалі - договір №5-10/09) про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2009 рік (а.с.68 т.1).

Строк дії договору з 01.01.2009 до 01.01.2010( п.6.1. договору).

Відповідно до п.1 договору перевізник забезпечує надання транспортних послуг з пільгового проїзду окремим категоріям громадян, які мають право на пільги з проїзду в міському та приміському транспорті, фінансування яких проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету, за що розпорядник бюджетних коштів відповідно до чинного законодавства в межах субвенції з державного бюджету відшкодовує перевізнику втрати його доходів - збитків від перевезень зазначених вище категорій громадян.

Згідно п. 2.3 договору розпорядник відшкодовує перевізнику втрати його доходів - збитки від перевезення зазначений вище категорій громадян в межах коштів субвенції державного бюджету відповідно до розрахунку на поточний рік. Перерахування коштів здійснюється в межах фінансування, затвердженого на рік на підставі розрахунків кількості перевезених громадян пільгових категорій за формою, що встановлена даним договором і актів звірок розрахунків за надані послуги за формою „3-пільга" та плану асигнувань на поточний рік, який розпорядник надає перевізнику.

Згідно пунктів 2.4, 2.5 договору розпорядник щомісячно складає акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою „3-пільга". На підставі звітів перевізників щодо фактично перевезених пасажирів розподіляє між перевізниками суму компенсації відповідно до фактично виконаної перевізником роботи, пропорційно перевезеної кількості пільгового контингенту.

Згідно п. 2.9 договору розпорядник здійснює бюджетний запит.

24.12.2009 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (розпорядник) та ВАТ „АТП-16351" (перевізник) був укладений договір №33-10/09 (надалі - договір №33-10/09) про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2010 рік (а.с.70 т.1).

Строк дії договору з 01.01.2010 до 01.01.2011( п.6.1. договору).

Відповідно до п.1 договору перевізник забезпечує надання транспортних послуг з пільгового проїзду окремим категоріям громадян, які мають право на пільги з проїзду в міському та приміському транспорті, фінансування яких проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету, за що розпорядник бюджетних коштів відповідно до чинного законодавства в межах субвенції з державного бюджету відшкодовує перевізнику втрати його доходів - збитків від перевезень зазначених вище категорій громадян.

Відповідно до п. 2.5 договору розпорядник відшкодовує перевізнику втрати його доходів - збитки від перевезення зазначеної вище категорій громадян в межах коштів субвенції державного бюджету відповідно до розрахунку на 2010 рік. Перерахування коштів здійснюється в межах обсягів, затверджених у районному бюджеті на 2010 рік на зазначені цілі на підставі розрахунків кількості перевезених громадян пільгових категорій за формою, що встановлена даним договором, актів звірок розрахунків за надані послуги за формою „3-пільга" та плану асигнувань на поточний рік.

Відповідно до п. 2.6 договору розпорядник щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, складає акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою „3-пільга".

Згідно п. 2.10 договору №33-10/09 розпорядник здійснює бюджетний запит.

Відповідно до протоколу засідання комісії з забезпечення безпеки дорожнього руху від 13.12.2008 р. було визначено коефіцієнт співвідношення пільгових пасажирів перевезених перевізниками, який згідно з актом результатів обстеження пасажиро потоків та затвердження коефіцієнтів співвідношення кількості платних та безоплатних пасажирів на маршрутах ВАТ „АТП-163521" по Дергачівському району від 12.03.2008 р. був встановлений у розмірі 0,6 (а.с.73 т.1).

Засіданням комісії вирішено рекомендувати Управлінню праці та соціального захисту населення райдержадміністрації - головному розпоряднику коштів субвенції, розділити її таким чином: ВАТ „АТП-16351" - 62%, САТП-2006 - 11%, ТОВ „Автострада" - 1%, ТОВ „Авто-Ові" - 26%.

Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації №117 від 21.03.2008 р. „Про затвердження тарифів на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні" для всіх суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють перевезення пасажирів автобусами, які працюють у звичайному режимі руху в приміському сполученні в межах Харківської області було затверджено тариф 0,133 грн. (а.с.210 т.1).

Як зазначає позивач в позовній заяві, з 01.09.2009 р. по 01.01.2011 р. ним надавалися послуги з перевезення пільгових категорій громадян на маршрутах загального користування по місту Деркачі, відповідно до додатку №1 до договорів. З 01.09.2009 р. по 14.05.2010 р. позивачем надавалися послуги по перевезенню пільгових категорій громадян на приміському маршруті загального користування №354 Дергачі-Харків (АС-2).

Позивач щомісячно подавав відповідачу розрахунки кількості перевезених громадян пільгових категорій, про що свідчать надані до матеріалів справи акти звірок розрахунків за надані послуги за формою „3-пільга". До матеріалів справи додано описи вкладень в ціні листи, повідомлення про вручення поштового відправлення, що свідчать про дійсне надсилання позивачем вказаних вище документів та одержання їх відповідачем (а.с.78-209 т.1).

Дані акти були прийняті відповідачем без зауважень, оскільки відсутні дані про виконання відповідачем п. 11.1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. №117.

Відповідач частково сплатив позивачу компенсацію, а саме за договором №5-10/09 у 2009 році в сумі 221162 грн., про що свідчать банківські виписки Управління державного казначейства у Дергачівському районі ГУ ДКУ у Харківській області (а.с.160 т.3).

За договором №33-10/09 у 2010 році відповідач сплатив позивачу 18600 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с.158 т.3).

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за договорами, позивач надсилав відповідачу листи: №08/139 від 25.06.2010 р., №01/156 від 09.07.2010 р., №01/190 від 09.09.2010 р. з вимогою сплатити заборгованість за договором №33-10/09 та претензію №08/1 від 03.01.2012 р., в якій вимагав погасити заборгованість за договором №33-10/09 в сумі 5623604,59 грн. (а.с.211-215 т.1).

У відповідь на претензію відповідач надіслав позивачу лист №03-37/385 від 27.01.2012 року, в якому зазначив, що вимога позивача суперечить п. 2.5 договору №33-10/09, акти звіряння на суму 5623604,59 грн. управління не підписувало (а.с.217 т.1).

До матеріалів справи позивачем надано висновок аудитора (звіт незалежного аудитора) щодо фінансової звітності ВАТ „АТП-16351" за 2012 рік від 29 квітня 2013 року, в якому зазначено, що у 2011 Товариство не отримало компенсацію за пільгові перевезення з Держбюджету та місцевих бюджетів, які здійснювало відповідно до договорів з Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (за №5/10-09 від 24.03.2009 р. про відшкодування перевізнику втрати його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2009 рік, на суму 905464,22 грн.; за №33-10/09 від 24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику втрати його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2010 рік на суму 908750,37 грн.) (а.с.248 т.1).

На виконання ухвали суду першої інстанції Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса проведено судово-економічну експертизу у даній справі та надано висновок №6703 від 30.08.2013 р. (а.с.95 т.3), відповідно до якого:

-розмір заборгованості за надані послуги з перевезення громадян автомобільним транспортом загального користування за договорами №5/10-09 від 24.03.2009 р. у розмірі 905464,22 грн. та №33-10/09 від 24.12.2009 р. у розмірі 908750,37 грн. документально підтверджується.

- понесення витрат зазначених у розрахунках витрат, які пов'язані з виконанням договору про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, за рахунок субвенцій з Державного бюджету на 2009 рік №5/10-09 від 24.03.2009 р., у розмірі 2049370,116 грн. та на 2010 рік №33-10/09 від 24.12.2009 р., у розмірі 743097,32 грн. підтверджується наданими на дослідження первинними документами бухгалтерського обліку.

- розрахунок кількості перевезених пасажирів пільгових категорій за 2009 - 2010 роки відповідає Порядку розрахунку, затвердженого наказом Міністерства статистики України „Про затвердження Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах України" №150 від 27.05.1996 р., та порядку розрахунку передбаченого текстом додатку №2 до договорів №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09 від 24.12.2009 р.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначив, що відповідачем проводились відшкодування позивачу його збитків від перевезення пільгових категорій громадян не в повному обсязі. На думку позивача, відповідач порушував приписи абз. 4 п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256, з яких вбачається, що готувати інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг, є саме обов'язком головного розпорядника.

Відповідач наполягає на тому, що позивачем не доведено розмір боргу, оскільки надані ним «розрахунки підписані в односторонньому порядку…, нічим не підтверджені ( окрім суб'єктивної думки та волі відповідача), тому не мають жодної юридичної сили…». Крім того він вважає, що вимоги зі стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань також є безпідставними, оскільки укладеними сторонами договорами, а також бюджетним законодавством вони не передбачені. Відповідач вважає , що відносини між сторонами є бюджетними.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Таким чином, із зазначених правових норм вбачається, що перевізник зобов'язаний здійснювати пільгове перевезення пасажирів, а компенсація збитків, понесених автомобільним перевізником, є обов'язком органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ст.4 Бюджетного кодексу України виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Виділення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян передбачається щорічно Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, та відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Пунктом 1 статті 48 вищевказаного кодексу передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Відповідно до статті 102 зазначеного Кодексу видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі -Порядок), зокрема, пунктами 2 та 3 якого передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджетів Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) (п.5 Порядку).

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (п.6 Порядку).

За змістом пункту 8 Порядку управління праці і соціального захисту населення в п'ятиденний термін з моменту надходження субвенцій на рахунки управління здійснює розрахунки з постачальниками відповідних послуг і веде облік громадян по видах пільг.

Крім того, у п. 11.1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. №117 встановлено, що Уповноважений орган, тобто відповідач у справі, щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Тобто, саме обов'язком відповідача є звіряння та уточнення інформації, яка щомісячно подається позивачем.

Отже, викладене свідчить, що обов'язок звірки інформації, що міститься в реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги покладається саме на уповноважений орган, який у разі виявлених розбіжностей не проводить розрахунків до їх уточнення.

Відповідно до рішення ХХХІІ сесії ІV скликання Дергачівської районної ради від 23.01.2006 р. Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області було визначено головним розпорядником коштів по виплаті компенсацій за пільговий проїзд автотранспортом.

Право позивача на отримання компенсації його затрат, пов'язаних з пільговим перевезенням пасажирів, передбачено умовами договору №5-10/09 від 24.03.2009 року та №33-10/09 від 24.12.2009 року, укладених між Управлінням праці та соціального захисту населення та ВАТ "АТП-16351" на виплату компенсації за перевезення пільгового контингенту пасажирів.

Розпорядник відшкодовує перевізнику втрати його доходів - збитки від перевезення зазначений вище категорій громадян в межах коштів субвенції державного бюджету відповідно до розрахунку на поточний рік. Перерахування коштів здійснюється в межах фінансування, затвердженого на рік на підставі розрахунків кількості перевезених громадян пільгових категорій за формою, що встановлена даним договором і актів звірок розрахунків за надані послуги за формою „3-пільга" та плану асигнувань на поточний рік, який розпорядник надає перевізнику (п.2.3 договору №5-10/09, аналогічна умова встановлена в п.2.5 договору №33-10/09).

Враховуючи, що вказані договори не були визнані у встановленому порядку недійсними, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач відповідно до погоджених сторонами умов договорів має певні зобов'язання перед своїм контрагентом, а саме, обов'язок сплатити компенсації за перевезення пільгового контингенту пасажирів.

До матеріалів справи позивачем додані щомісячні розрахунки кількості перевезених пасажирів пільгових категорій та «акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, між головним розпорядником коштів місцевого бюджету та ВАТ «АТП-16351»( форма 3-пільга) за 2009 та 2010 роки.

Акти підписані керівником позивача та його головним бухгалтером. Головним розпорядником бюджетних коштів вказані акти не були підписані.

Кількість пасажирів окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2009 рік та відповідно на 2010 рік за період 2009 - 2010 роки, перевезених автомобільним транспортом загального користування ВАТ „АТП-16351" за договорами №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09 від 24.12.2009 р., розраховано за Порядком розрахунку на підставі первинних облікових документів, становить: за 2009 рік - 1764340 пасажирів, за 2010 рік - 1366388 пасажирів;

Розмір втрат ВАТ „АТП-16351" від перевезення окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2009 рік та відповідно на 2010 рік за договорами №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09 від 24.12.2009 р. за період 2009 - 2010 роки, розрахований за Порядком розрахунку на підставі первинних облікових документів, становить: за 2009 рік - 1126626,22 грн., за 2010 рік - 927350,37 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження розробки бюджетного замовлення на 2009-2010 роки з урахуванням фактичної інформації щодо обсягів перевезення позивачем пільгового контингенту пасажирів, також доказів на підтвердження заперечень по кількості перевезених пасажирів або суми заборгованості перед позивачем після прийняття щомісячних актів звіряння розрахунків позивача.

Таким чином, отримуючи від позивача акти звіряння розрахунків, відповідач не звіряв інформацію, що міститься в реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача, не надавав заперечень щодо суми заборгованості, зазначеної в цих розрахунках.

Відповідач сплатив позивачу компенсацію за договором №5-10/09 у 2009 році лише в сумі 221162 грн. та за договором №33-10/09 у 2010 році - в сумі 18600 грн., що підтверджується копіями виписок Управління державного казначейства у Дергачівському районі ГУ ДКУ у Харківській області.

Судом першої інстанції було призначено судову економічну експертизу, за висновками якої: розмір заборгованості за надані послуги з перевезення громадян автомобільним транспортом загального користування за договорами № 5-10/09 від 24.03.2009року у розмірі 905464,22 грн. та № 33-10/09 від 24.12.2009 року у розмірі 908750,37грн документально підтверджується. Розрахунок кількості перевезених пасажирів пільгових категорій за 2009-2010роки відповідає порядку розрахунку затвердженого Наказом Міністерства статистики № Про затвердження Інструкції про про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутках України» № 150 від 27.05.1996 року та порядку розрахунку передбаченого текстом додатку 2 до договорів № 5-10/09 від 24.03.2009 року та №33-10/09 від 24.12.2009 року.

Колегія суддів приймає до уваги висновок судово-економічної експертизи №6703 від 30.08.2013 р. по даній справі, акти звіряння розрахунків, які направлялися позивачем на адресу 1-го відповідача, та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості 1-го відповідача за надані послуги з перевезення громадян автомобільним транспортом загального користування за договором №5/10-09 від 24.03.2009 р. становить 905464,22 грн. та за договором №33-10/09 від 24.12.2009 р. - 908750,37 грн.

Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.01.2010 р. по 01.04.2012 р. в сумі 134914,17 грн. та 3% річних за період з 01.01.2010 р. по 20.05.2013 р. в сумі 91761,98 грн. за договором №05-10/09, і за договором №33-10/09 - інфляційні за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012 р. в сумі 48163,77 грн. та 3% річних за період з 01.01.2011 р. по 20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн.

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат є правомірними.

Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач надав суду клопотання №02-30/112 від 14.01.2014 року про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача за договором №5/10-09 від 24.03.2009 року (а.с.136 т.3)

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.6.1 договору №5-10/09 від 24.03.2009 року, договір набирає чинності з 01.01.2009 року і діє до 01.01.2010 року.

Таким чином, строк виконання відповідачем зобов'язань за договором встановлений сторонами до 01.01.2010 року. Враховуючи обізнаність позивача про не підписання відповідачем щомісячних актів за формою « 3-пільга», а отже, про відсутність процесу формування відповідачем бюджетного запиту, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за даним договором сплинув в січні 2013 року.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 17.05.2013 року, останнім був пропущений строк позовної давності для звернення до суду за позовними вимогами щодо стягнення основного боргу за договором, №5-10/09 від 24.03.2009 .

Відповідно до ст.266ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги).

На підставі зазначеного вище судова колегія приходить до висновку,що судом першої інстанції було правомірно задоволено заяву відповідача про застосування строку позовної давності та відмовлено позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором №5-10/09 у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором №33-10/09 від 24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику втрат його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги за рахунок субвенцій з державного бюджету на 2010 р., в сумі 908750,37 грн., інфляційних нарахування за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012 р. в сумі 48163,77 грн., 3% річних за період з 01.01.2011 р. по 20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі( а також відповідача у відзиві на позовну заяву) на те, що між сторонами виникли відносини, що регулюються бюджетним законодавством, є необґрунтованими, оскільки в даних правовідносинах відповідач виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як учасник цивільно-правових відносин, який зобов'язаний виконувати умови укладених з позивачем договорів, нести відповідальність за їх невиконання, в тому числі щодо сплатити інфляційні нарахування та 3% річних за неналежне виконання умов договору.

Передбачений законом обов'язок відповідача щодо збирання даних про фактичні витрати позивача на перевезення пільгових категорій пасажирів, з метою формування бюджетного запиту та одержання субвенцій свідчить лише про статус відповідача як державного органу і не впливає на характер правовідносин між сторонами у даній справі як договірних, господарських.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про те, що договором № 33-10/09 від 24.12.2009 не передбачено стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань у зв'язку із наступним.

Сторони в пункті 3.1. договору № 33-10/09 передбачили, що за невиконання чи неналежне виконання обов'язків за договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Статтею 625 ЦК України передбачено сплату 3% річних та інфляційних нарахувань незалежно від неможливості виконання грошового зобов'язання.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункти 3.1.; 4.1. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14).

На підставі викладеного судова колегія вважає, що задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань також є обґрунтованим.

Заперечення апелянта щодо розміру заборгованості за договором №33-10/09 спростовується наданими позивачем матеріалами, а також висновками проведеної судом першої інстанції судової економічної експертизи( а.с. 95-105,т.3).

За вказаних обставин посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факти не підписання відповідачем актів звірок на вказану відповідачем суму, є необґрунтованими, оскільки розмір заборгованості був доведений іншими матеріалами справи( що вказані вище).

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував обставини що відповідач своїм листом від 02.07.2010р повідомив позивача про розірвання договору № 33-10/09, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази дотримання відповідачем положень пунктів 6.2.; 5.2. договору, а також ст. 188 ГК України, а отже існування вказаних прокурором обставин.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.02.2014 року у справі №922/1990/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 922/1990/13 підписано 06.03.2015 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.

Суддя Хачатрян В.С.