ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.15р. Справа № 904/659/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маргунас-Україна", с.Васищеве, Харківський район, Харківська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "РЕКУПЕРАЦІЯ СВИНЦЮ", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маргунас-Україна", с.Васищеве, Харківський район, Харківська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Рекуперація Свинцю", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 21200,00грн. основної заборгованості; 808,77грн. три відсотки річних; 5390,40грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № юр-15/2901 від 29.01.2015р. ухвалою суду від 05.02.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 26.02.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 18.02.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 12.02.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 17.02.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 11.02.2015р. та явкою представника в судове засідання.

26.02.2015р. повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яким також просить розглянути справу за наявними у ній матеріалами та задовольнити позов у повному обсязі, крім того подав клопотання про долучення до матеріалів справи копію підписаного обома сторонами акту звірки.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзив на позов не надав.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 26.02.2015р. в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, прийнято рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Маргунас-Україна" (далі по тексту - позивач, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Рекуперація Свинцю" (далі по тексту - відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу №0611/1 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію (далі по тексту - товар):

об'єм: згідно Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору;

умови поставки: продавець поставляє товар за свій рахунок автомобільним транспортом на умовах СРТ Дніпропетровськ - склад покупця, згідно умов "Інкотермс 2010";

склад покупця - Україна, Дніпропетровськ 49055, вул.Будівельників, 50;

ціна: згідно Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що вартість товару вказана у відповідній видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.2 договору визначено, що загальна сума договору вказана у відповідній видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.3 договору визначено, що покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання товару згідно відповідної видаткової накладної.

Відповідно до пункту 3.4 договору, ціни дійсні з моменту відвантаження до строку оплати.

Договір діє з моменту підписання та до 31.12.2014 року, а по взаєморозрахунках - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 7.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію №1 від 06.11.2013р., де сторони узгодили, що постачальник поставляє покупцю автомобільним транспортом на умовах СРТ Дніпропетровськ, склад покупця товар конкретного асортименту, а саме соду каустичну (гідроксид натрія) гранульовану (тверда) Китай у кількості 4 м. тонн нетто +/- 5%, ціна за 1 м. тонну нетто з НДС 6300,00грн., сума з НДС 25200,00грн.

Строк поставки:07.11.2014 року.

Позивач відповідачу виписав рахунок-фактуру №0611-5 від 06.11.2013 року на суму 25200,00грн.

За видатковою накладною №0611-4 від 06.11.2014 року обумовлений договором товар було передано відповідачу, що підтверджується підписом представника відповідача та відбитком печатки відповідача.

Як стверджує позивач, відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар до 20.11.2013 року, однак свої зобов'язання не виконав.

Таким чином, станом на 21.11.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 25200,00грн.

На неодноразові звернення до відповідача з проханням здійснити оплату за отриманий товар, відповідачем були здійснені платежі з проханням здійснити оплату за отриманий товар.

Відповідач за отриманий від позивача товар розрахувався частково, а саме 14.01.2014 року у розмірі 2000,00грн. та 04.07.2014 року у розмірі 2000,00грн., що підтверджується долученою до позовної заяви банківською випискою.

Станом на 27.01.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 21200,00грн.

05.05.2014р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих.№2505-1/МУ від 05.05.2014р. з вимогою погашення заборгованості за договором.

Доказом направлення вказаної претензії на адресу відповідача є лист з описом вкладень та фіскальний чек №7396 від 06.05.2014р.

Відповідачем претензію залишено без відповіді та повного задоволення.

Враховуючи, що досудовий порядок вирішення спору не дав бажаних результатів позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання, та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 21200,00грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на положення пункту 3.3 договору, строк оплати товару є таким, що настав.

Дії відповідача про визнання боргу не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися підписання представниками сторін акту взаємних розрахунків станом на 05.05.2014 року на суму 23200,00грн. та станом на 01.12.2014 року на суму 21200,00грн.

Доказів оплати товару в сумі 21200,00грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідач не надав.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 800,68грн. та інфляційні втрати у розмірі 5390,40грн. за період з 07.11.2013р. по 27.01.2015р.

Перевіривши розрахунки трьох відсотків річних господарський суд дійшов висновку, що позивач помилково вказав дату нарахування вказаних процентів з 07.11.2013 року так як фактично розрахунок здійснено з 21.11.2013 року.

Господарський суд перевірив розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Рекуперація Свинцю" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Будівельників, 50; ідентифікаційний код 35395039) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маргунас-Україна" (62495, Харківська область, Харківський район, с.Васищеве, вул.Промислова, 17; ідентифікаційний код 34858592) 21200,00грн. (двадцять одна тисяча двісті грн. 00 коп.) основної заборгованості; 808,77грн. (вісімсот вісім грн. 77 коп.) три відсотки річних; 5390,40грн. (п'ять тисяч триста дев'яносто грн. 40 коп.) інфляційних втрат; 1827,00грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя І.В. Петренко