КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа№ 910/27476/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Ропій Л.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Лазорко Р.Й. - дов. б/н від 17.09.2014 р.

від відповідача Калініної В.Г. - дов. №6 від 16.12.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«ТК-Проміндустрія»

на рішення господарського суду міста Києва

від 23.12.2014 р. (суддя Сівакова В.В.)

у справі №910/27476/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«ТК-Проміндустрія» (далі - ТОВ «ТК-Проміндустрія»)

до Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних

заготовок» (далі - ВАТ «Завод сантехнічних заготовок»)

про стягнення 96 918,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 р. у справі №910/27476/14 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням вимог законодавства України, при неповному з'ясуванні обставин справи, неправильному застосуванні норм матеріального права. На думку апелянта, місцевим судом помилково застосовано положення ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон), оскільки ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2014 р. затверджено мирову угоду у справі про банкрутство ВАТ «Завод сантехнічних заготовок», припинено дію мораторію й провадження у справі про банкрутство, відтак вимоги кредитора, які не було заявлено в межах провадження у справі про банкрутство, згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/155 від 13.02.2002 р. може бути заявлено окремим позовом у встановленому ГПК України порядку тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «ТК-Проміндустрія» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М. та призначено розгляд справи на 03.03.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 р., в зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, змінено склад суду та визначено судову колегію в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М. Ропій Л.М.

В судовому засіданні представник апелянта (позивача) доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, до господарського суду міста Києва звернулось ТОВ «ТК-Проміндустрія» з позовом до ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» про стягнення 96 918,08 грн., з яких: 72 618,34 грн. основного боргу; 19 707,72 грн. збитків від інфляції; 4 592,02 грн. - 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати вартості поставленого товару згідно видаткових накладних тощо.

Відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що його зобов'язання з оплати поставленого товару виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Завод сантехнічних заготовок», а відтак позивач мав можливість подати заяву про визнання його кредитором в цій справі у встановлений законодавством порядок та строк. Оскільки позивачем такої заяви не подано, його вимоги згідно Закону, в чинній на момент порушення справи про банкрутство редакції, вважаються погашеними.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову.

Так, відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд вважав, що оскільки ТОВ «ТК-Проміндустрія», в зв'язку з пропущенням строку на звернення кредитора з заявою про грошові вимоги до боржника, не увійшло до переліку кредиторів ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» у справі про банкрутство останнього, грошові зобов'язання відповідача перед позивачем є припиненими в силу положень ч. 2 ст. 14 Закону тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи й не заперечується відповідачем, позивачем на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних поставлено відповідачу металопродукцію (сталь оцинковану) на загальну суму 138 361,64 грн. Отримання товару відповідачем підтверджується, крім рахунків-фактур та видаткових накладних, й довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Спір між сторонами виник в зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань по оплаті вартості отриманого товару та виникненням у нього заборгованості перед позивачем на суму 72 618,34 грн.

Так, зобов'язанням на підставі ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до приписів ст.ст. 174, 181 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається в формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальних вимог до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин, для якого законом не встановлено обов'язкової письмової форми, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

З огляду на те, що фактичну поставку товару підтверджено матеріалами справи й жодним чином не спростовано відповідачем, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що прийняття відповідачем товару від позивача свідчить про укладення між ними договору поставки у спрощений спосіб.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

Таким чином, зобов'язання відповідача з оплати поставленого товару виникли: за видатковою накладною №РН- - 03.11.2008 р.; за видатковою накладною №РН- - 11.11.2008 р.; за видатковою накладною № РН- - 03.12.2008 р.; за видатковою накладною №РН- - 21.01.2009 року.

Згідно ухвали господарського суду міста Києва від 22.07.2010 р. у справі №44/458-б порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Завод сантехнічних заготовок», призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого, з моменту порушення провадження у справі введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, відкрито процедуру санації боржника, призначено керуючого санацією боржника, якого зобов'язано у тридцятиденний строк з дня винесення ухвали подати повідомлення про порушення справи про банкрутство боржника і відкриття процедури санації в офіційному друкованому оранні та подати докази опублікування до господарського суду.

У відповідності до ст. 1 Закону в редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

На підставі ч. 15 ст. 11 Закону в редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство, після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Згаданий строк є граничним і поновленню не підлягає.

Як встановлено місцевим судом, оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» було опубліковане в газеті «Голос України» 17.08.2010р., проте ТОВ «ТК-Проміндустрія» не скористалось своїм правом подання заяви з грошовими вимогами до боржника на підставі ст. 14 Закону, й таким чином не увійшло до складу кредиторів ВАТ «Завод сантехнічних заготовок».

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 03.10.2011 р. у справі №44/458-б визнано кредиторами боржника певних юридичних осіб та затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» на суму 34 828 324,95 грн., до переліку яких позивача не включено.

Постановою господарського суду міста Києва від 02.04.2012 р. у справі №44/458-б ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2014 р. у справі №44/458-б затверджено мирову угоду, укладену між кредиторами ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» та боржником, редакція якої наведена в тексті цього судового рішення.

Позиція позивача (апелянта) зводиться до того, що справа про банкрутство ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» завершена ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2014 р., якою затверджено мирову угоду, припинено дію мораторію й провадження у справі про банкрутство, відтак вимоги кредитора, які не було заявлено в межах провадження у справі про банкрутство, може бути заявлено згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/155 від 13.02.2002 р. окремим позовом в установленому ГПК України порядку.

Так, згаданим листом (п. 4.3) Вищий господарський суд України зазначив, що у разі припинення провадження зі справи про банкрутство у зв'язку із затвердженням господарським судом мирової угоди умови цієї угоди є обов'язковими лише для кредиторів, вимоги яких було включено до реєстру вимог кредиторів. Кредитори, вимоги яких не підлягають задоволенню в межах провадження зі справи про банкрутство, або не були заявлені згідно зі ст. 14 Закону, або заявлені після закінчення процесуального строку, передбаченого цією статтею, який не відновлено господарським судом, можуть подати позов із зазначеними вимогами у порядку, встановленому ГПК України.

Проте, згідно п. 8.12 рекомендацій президії Вищого господарського суду України №04-5/1193 від 04.06.2004 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов'язань, що відбувається внаслідок застосування ч. 2 ст. 14 Закону, слід вважати припиненням цих зобов'язань відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. За приписами п. 8.13 цих рекомендацій суди мають у встановленому ГПК України порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство, і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі п. 1 ст. 79 ГПК України повинен зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст ч. 2 ст. 14 Закону, зазначивши про це в ухвалі або протоколі судового засідання. Якщо позивач не звернувся в місячний строк з дня публікації з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд повинен поновити позовне провадження та відмовити в задоволенні позову на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Крім цього, за приписами ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Так, постановою пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 р. «Про судову практику в справах про банкрутство» (п. 54) визначено, що Закон і ГПК не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті. Порушення справи про банкрутство не віднесено ст. 62 ГПК до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у встановленому ГПК порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушено справу про банкрутство і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК ухвалою суду зупиняє позовне провадження і роз'яснює позивачу зміст і наслідки ч. 2 ст. 14 Закону. Якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом в тексті оскарженого рішення не зазначено щодо вимог позивача про стягнення збитків від інфляції та трьох процентів річних, не заслуговують на увагу, адже такі вимоги є похідними від вимог про стягнення основного боргу, в задоволенні яких відмовлено тощо.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Проміндустрія» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 р. у справі №910/27476/14 - без змін.

Матеріали справи №910/27476/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

Л.М. Ропій