ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р.Справа № 922/5925/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпою К.І.

розглянувши справу

за позовом Манченківської селищної ради, с. Манченки
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Пісочин
про спонукання до виконання умов договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, особисто

ВСТАНОВИВ:

Манченківська селищна рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, а саме просить зобов'язати відповідача виконати у повному обсязі обов'язок по постачанню щебено-пісчаної суміші у кількості 66 м3 відповідно до умов договору поставки від 31.07.2014 року. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

16 лютого 2015 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про уточнення позовних вимог за вх. № 6059, в якій позивач просить прийняти вказану заяву до провадження на підставі ст. 22 ГПК України та зобов'язати відповідача повернути позивачу щебено-пісчану суміш у кількості 66 м3 відповідно до умов Договору зберігання № 1 від 06.08.2013 року та Додаткової угоди № 1 від 08.08.2014 року.

У судовому засіданні 17 лютого 2015 року була оголошена перерва до 19 лютого 2015 року для можливості надання позивачу додаткових документів.

18 лютого 2015 року до канцелярії суду позивачем були надані додаткові документи за вх. № 6501, які розглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Після перерви у судовому засіданні розгляд справи було продовжено 19 лютого 2015 року.

Позивач свого представника у судове засідання не направив, однак в попередньому судовому засіданні просив суд задовольнити позов з урахування заяви від 16.02.2015 року за вх. № 6059.

Розглядаючи заяву позивача щодо уточнень позовних вимог у судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позовних вимог.

Одже, виходячи з вищенаведеного, суд приймає заяву позивача та продовжує розгляд з її урахуванням.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує, однак жодних доказів в підтвердження своєї правової позиції суду не надав.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

31 липня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем, продавцем) та Манченківською селищною радою (позивачем, покупцем) було укладено Договір поставки щебенево - пісчаної суміші №1.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Так, відповідно до умов вищевказаного договору, відповідач зобов'язався поставити позивачу щебенево-пісчану суміш у кількості 114 м3 за ціною 87,00 грн./м3, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити зазначений товар за ціною встановленою умовами договору на загальну суму 9918,00 грн.

06 серпня 2013 року між сторонами була підписана накладна № 1, відповідно до якої відповідач передав, а позивач прийняв щебенево-пісчаної суміші 114 м3 на загальну суму 9918,00 грн. на підставі договору поставки № 1 від 31.07.2013 року. В той же час, позивачем в Управлінні державної казначейської служби України в Харківському районі було зареєстроване фінансове зобов'язання на суму 9918,00 грн.

Проте, через відсутність лімітів на єдиному казначейському рахунку, позивач не мав можливості перерахувати кошти своєчасно та сторони уклали Договір зберігання № 1 від 06.08.2013 року, відповідно до умов якого, позивач (замовник) передав, а відповідач (продавець) прийняв на зберігання щебенево-пісчану суміш у кількості 114 м3 на суму 9918,00 грн. (п.1.1. Договору)

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що щебенево-пісчана суміш передається замовником на зберігання безоплатно.

Договір зберігання набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014 року (п.3.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, кошти в оплату за щебенево-пісчану суміш позивачем були перераховані відповідачу у повному обсязі 28.05.2014 року, про що свідчить платіжне доручення № 110 від 26 травня 2014 року на суму 9918,00 грн. Вказане дало право позивачу звернутись до відповідача з претензією від 07.07.2014 року за № 518, в якій позивач повідомляв відповідача про повну оплату товару та вимагав терміново поставити відповідачу щебенево-пісчану суміш в кількості 114м3. 29 липня 2014 року позивачем на адресу відповідача повторно була направлена претензія з вимогами повернути оплачений товар.

Проте, відповідачем фактично не було виконано зобов'язання в повному обсязі, оскільки 08 серпня 2014 року на вимогу позивача було поставлено щебенево-пісчаної суміші у кількості лише 47м3, про що комісією у складі землевпорядника, діловода, в присутності депутата селищної ради та мешканців селища було складено відповідний Акт.

Вказане стало підставою для внесення змін до Договору зберігання № 1 від 06.08.2013 року. Додатковою угодою № 1 від 08.08.2014 року пункт 1.1. договору було викладено в наступній редакції: "Замовник передає, а продавець приймає на зберігання щебенево-пісчану суміш в кількості 66 м3 на суму 5742,00 грн.

Одже, вищевикладене свідчить, що незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення оплаченого товару, щебенево-пісчана суміш у кількості 66м3 повернута позивачеві так і не була, що змусило позивача звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене та враховуючи повну оплату позивачем щебенево-пісчаної суміші, неодноразові звернення позивача про повернення товару та те, що договір збереження № 1 від 06.08.2013 року закінчив свою дію 31.12.2014 року, а суміш так і не повернута позивачеві в повному обсязі, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 387, 936, 938, 953 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) повернути Манченківській селищній раді ( 62448, Харківська область, Харківський район, смт. Манченки, вул. Пушкіна, 6/11, ) щебенево-пісчану суміш у кількості 66м3.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Манченківської селищної ради ( 62448, Харківська область, Харківський район, смт. Манченки, вул. Пушкіна, 6/11, , р/р 0440 в УДКСУ у Харківській області, код 37999633, МФО 851011) - 1827,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/5925/14