РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015Справа №910/12140/13

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія» Київводоканал»

до: 1) Комунального підприємства «Житлосервіс» Приозерне» Оболонського району у місті Києві

2) Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві

про стягнення 5 654 854, 58 грн.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Марченко О.В.

Демидов В.О.

Представники:

від позивача: Лазаренко Ю.Г.

від відповідача 1: Нечипоренко Ю.С.

від відповідача 2: Саушкіна О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія» Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Житлосервіс» Приозерне» Оболонського району у місті Києві та Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві про стягнення солідарно заборгованості за договором постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. за період з 01.02.2011 р. до 30.09.2012 р. у розмірі 5 465 453, 39 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 8 645, 32 грн., 3 % річних у розмірі 139 619, 39 грн. та пеню у розмірі 41 136, 47 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2013 р. порушено провадження у справі № 910/12140/13, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.07.2013 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що умовами договору № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. не регулюється постачання позивачем холодної води Комунальному підприємству «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві для виготовлення гарячої води.

Крім того, відповідач стверджує про наявність у нього переплати за договором № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. у розмірі 633 048, 15 грн.

Комунальне підприємство «Житлосервіс» Приозерне» Оболонського району у місті Києві також подало відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що за умовами договору № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. на нього покладено обов'язок здійснювати організаційні заходи, пов'язані з безперешкодним наданням позивачем послуг з постачання питної води до об'єктів водоспоживання, що перебувають на балансі відповідача 1 та приймання стічних вод з цих об'єктів у систему каналізації міста Києва.

Також відповідач 1 відзначає, що не може перевірити безспірність та точність здійснення нарахування позивачем та оплату відповідачем 2 послуг, оскільки Комунальне підприємство «Житлосервіс» Приозерне» Оболонського району у місті Києві не приймає участі при зняття показників з засобів обліку.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 07.08.2013 р. та від 13.11.2013 р. у даній справі призначалась судова експертиза, однак матеріали справи повертались без виконання у зв'язку з неоплатою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/12140/13.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 р. визначено склад суду для подальшого розгляду справи № 910/12140/13 - Пригунова А.Б. (головуюча), Бондаренко Г.П. та Гулевець О.В.

У судовому засіданні 03.06.2014 р. судом встановлено, що Комунальне підприємство «Житлосервіс» «Приозерне» Оболонського району у місті Києві здійснило оплату за проведення судової експертизи, що підтверджується наявними в матеріалах даної справи копіями платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 р. зупинено провадження у даній справі на час проведення судової експертизи.

25.12.2014 р. матеріали справи № 910/12140/13 надійшли до Господарського суду міста Києва разом з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 9665/9666/17040/14-45 від 15.12.2014 р.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 29.12.2014р. колегіальний склад суду у даній справі змінено наступним чином - Пригунова А.Б. (головуюча), Демидов В.О. та Марченко О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 р. поновлено провадження у справі № 910/12140/13 та призначено її до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін.

Позивач подав письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що договором № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. врегульовані відносини щодо забезпечення відповідача 2 питною водою, яка використовується останнім в його господарській діяльності для забезпечення своїх споживачів послугами централізованого гарячого водопостачання, оскільки з енергопостачальною організацією (власником теплових пунктів), яка здійснює підігрів питної води, Комунальне підприємство «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві розраховується лише за теплову енергію, в той час як питна вода, що є предметом договірних відносин, використовується як для потреб гарячого так і холодного водопостачання.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

25.02.2015 . через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав розгорнутий розрахунок заявленої до стягнення суми.

У даному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідачів заперечили проти позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.02.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Комунальним підприємством "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві та Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у місті Києві укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 09257/2-05, за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу 2 послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі у систему каналізації міста Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації міста Києва, а відповідач 2 - приймати надані послуги та здійснювати їх оплату на умовах договору, а відповідач 1 - надавати повну і достовірну інформацію відповідно до умов договору та нести відповідальність разом з відповідачем 2 у разі порушення зобов'язань перед позивачем відповідно до ст. 196 Господарського кодексу України та ст. 543 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1.3. договору обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізації, надається відповідачем 2 у вигляді нормативного розрахунку, узгодженого з позивачем і є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.2, 2.1.4. договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показниками засобів обліку, зареєстрованих у позивача. У разі наявності у відповідача 2 декількох об'єктів водоспоживання облік спожитої води здійснюється з урахуванням показників всіх засобів обліку, зареєстрованих у позивача. Зняття показників із засобів обліку здійснюється як правило щомісяця представником позивача у присутності представника відповідача 2 у строком згідно з графіком обслуговування позивача. У разі якщо відповідач 2 не забезпечить для зняття показників присутність свого представника, показники, що зняті позивачем, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату послуг. Кількість сітчаних вод, які надходять у міську каналізацію, визначається за показниками засобів обліку стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками засобів обліку води та/або іншими способами, визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Згідно з п. 2.1.6. договору облікові дані відповідача 2 щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у позивача. Відповідач 2 щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки направляє до позивача письмовий звіт по обсягам спожитих послуг та їх вартості та проводить звіряння обсягів та вартості наданих послуг у відповідному обліковому періоді.

У відповідності до п.п. 2.2.1., 2.2.2. договору позивач щомісячно направляє до банківської установи відповідача розрахункові документи для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Відповідач щомісячно забезпечує не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим, своєчасну та повну оплату коштів від населення за отримані послуги на транзитний рахунок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та до 25-го числа поточного місяця сплачує у повному обсязі вартість наданих послуг орендарям, на рахунок позивача згідно з його рахунком.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що у разі порушення строків виконання зобов'язань по оплаті послуг, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач 2 неналежним чином виконує умови договору № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.02.2011 р. до 30.09.2012 р. у розмірі 5 465 453, 39 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

При цьому, позивач відзначає, що в період з 01.02.2011 р. до 30.09.2012 р. відповідач 2 не направляв свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння спожитих послуг з водопостачання та водовідведення та не підписував актів звіряння, а відтак - в силу положень п. 2.1.6. договору, кількість та вартість наданих Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуг з водопостачання та водовідведення вважаються безумовно погодженими з відповідачем.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до наведених норм, до нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини у сфері питної води та питного водопостачання та підлягають застосуванню до спірних правовідносин належать, зокрема, Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р.

У відповідності до п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р. суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", останнім заявлено до стягнення заборгованість за постачання холодної води та водовідведення, а також за постачання води на підігрів та її водовідведення, про що свідчать відповідні коди класифікації послуг (№ 5-50194, 5-50204, 5-50212, 5-50238, 5-50254, 5-50269).

В той же час, судом встановлено, що на балансі Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві а також у його господарському віданні чи оперативному управлінні відсутні теплові пункти (котельні).

Слід відзначити, що норми чинного законодавства України, що регулюють відносини у сфері питного водопостачання, не виділяють окремо послуги щодо постачання гарячої води, оданак визначають, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Тобто, виходячи з аналізу вищенаведених норм постачання гарячої води може здійснюватись лише енергопостачальним підприємством, яке для цього здійснює підігрів питної води.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Вищого господарського суду України № 7/313-64/61 від 01.11.2012 р., № 35/106 від 30.11.2011 р. та № 22/183-54/160-2012 від 07.02.2013 р.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачем питної води є саме Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" безпідставно нараховано до сплати відповідачем вартість послуг з постачання води до теплових пунктів для її підігріву, оскільки споживачем таких послу фактично є енергопостачальне підприємство.

Тотожні за змістом висновки викладені також у постановах Вищого господарського суду України № 910/25309/13 від 17.06.2014 р., № 910/12480/13 від 19.12.2013 р. та № 5011-75/ від 21.11.2013 р.

Згідно зі ст.ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 9665/9666/17040/14-45 від 15.12.2014 р. за даними розшифровок рахунків абонента Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія» Київводоканал» надано Комунальному підприємству «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві послуг на постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації міста Києва за договором № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. за період з 01.02.2011 р. до 30.09.2012 р. на загальну суму 26 333 793, 16 грн.

Водночас, при експертному дослідженні, судовими експертами до розрахунку не прийнято період квітень-червень 2011 року у зв'язку з відсутністю нарахувань за вказаний період у розшифровках рахунків абонента, в той час як за даними довідки Комунального підприємства «Житлосервіс» Приозерне» Оболонського району у місті Києві вартість наданих позивачем послуг у квітні-червні 2011 року складає 4 249 083, 77 грн.

У зв'язку з наведеним, судовому експерту не видається за можливе підтвердити наявність або відсутність заборгованості Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві за вказаний період.

При цьому, за висновком судового експерта, у разі відсутності у сторін зобов'язань з постачання та оплати холодної води, яка використовується для виготовлення гарячої води, заборгованість Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія» Київводоканал» за період лютий 2011 року - вересень 2012 року з урахуванням оплати, здійсненої через Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» становить 687 105, 82 грн.

В той же час, позивачем надано суду власний розгорнутий розрахунок заявленої до стягнення суми, який включає також розрахунок наданих позивачем та оплачених відповідачем 2 послуг за договором № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. за період квітень - червень 2011 року.

Відповідачами належними допустимим доказами наведені у розрахунку відомості не спростовані.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, не надаючи перевагу одним доказами порівняно з іншими, виходячи із наведених позивачем обґрунтувань заявлених вимог, суд дійшов висновку, що наявними у справі документами підтверджується заборгованість Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві з оплати послуг постачання питної (холодної) води та приймання стічних вод (як холодної так і гарячої води) за період з 01.02.2011 р. до 30.09.2012 р. на загальну суму 2 300 031, 82 грн.

При цьому, судом наголошує, що при визначенні вказаної заборгованості не враховано обсяг води, поставленої для підігріву, оскільки на балансі відповідача відсутні теплові пункти (котельні).

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Виходячи в вищенаведених норм, враховуючи положення договору № 09257/2-05 від 19.10.2010 р., відповідачі є солідарними боржниками по відношенню до позивача щодо відповідальності за порушення зобов'язань, визначених договором.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за договором № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. в частині оплати холодного водопостачання та водовідведення на загальну суму у розмірі 2 300 031, 82 грн.

Решту заявлених позивачем вимог в цій частині суд визнає необґрунтованими та відмовляє їх задоволенні з наведених вище підстав.

Крім того позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних витрат у розмірі 8 645, 32 грн., 3 % річних у розмірі 139 619, 39 грн. та пені у розмірі 41 136, 47 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тож, оскільки відповідачем 2 допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару за договором № 09257/2-05 від 19.10.2010 р. приймаючи до уваги, що відповідачем 2 не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача 2 до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В той же час, приймаючи до уваги висновки суду про необґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за постачання питної води, що призначена для підігріву, судом виконано власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням визнаних обґрунтованими сум заборгованості.

Згідно розрахунку суду за період з 21.03.2011 р. (дата виникнення заборгованості за відповідний період) до 30.09.2012 р. з урахуванням дати виникнення заборгованості за відповідний період та кількості днів прострочення, розмір 3 % річних становить 57 893, 56 грн., інфляційні втрати - 3 121, 56 грн.

Розрахунок пені здійснено за період з 21.04.2012 р. до 30.09.2012 р. (період, вказаний позивачем) та визначено, що за вказаний період розмір пені становить 25 473, 61 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві (04213, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 57, ) та Комунального підприємства «Житлосервіс» Приозерне» Оболонського району у місті Києві (04212, м. Київ, вул. Тимошенко, 2-В, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) заборгованість у розмірі 2 300 031, 82 (два мільйони триста тисяч тридцять одна грн. 82 коп.) грн., 3 121, 56 (три тисячі сто двадцять одна грн. 56 коп.) грн. - інфляційних втрат, 57 893, 56 (п'ятдесят сім тисяч вісімсот дев'яносто три грн. 56 коп.) грн. - 3 % річних, 25 473, 61 (двадцять п'ять тисяч чотириста сімдесят три грн. 61 коп.) грн. - пені та 47 730, 41 (сорок сім тисяч сімсот тридцять грн. 41 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 02.03.2015 р.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Демидов В.О.

Марченко О.В.