КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 910/19043/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Мацегорін А.О. за дов. №50/10 від 19.09.2014.

від позивача: Бурдак О.В. за дов. № 19/0005 від 05.01.2015.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014.

у справі № 910/19043/14 (суддя Цюкало Ю.В)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення грошових коштів у справі № 910/19043/14 задоволено частково.

Не погодившись з вказаним рішенням, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені частково, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2014 сформовано для розгляду даної апеляційної скарги колегію суддів у складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий), Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2014 у складі суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А., Самсін Р.І., прийнято апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 27.01.2015.

В судовому засіданні 27.01.2015 Київський апеляційний господарський суд оголосив в судовому засіданні перерву до 17.02.2015.

В судовому засіданні 17.02.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі з урахуванням заяви про уточнення апеляційної скарги поданої під час апеляційного провадження, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі 910/19043/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 17.02.2015 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі 910/19043/14 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.05.2009 Господарським судом міста Києва прийнято рішення по справі № 37/33, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 2 159 597,17 грн. основного боргу, 3 414 608,73 грн. інфляційних втрат, 374 161,72 грн. - 3% річних, 300 000, 00 грн. пені, 19 157, 06 грн. витрат по сплаті державного мита, 88,65 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

08.10.2009 Київським апеляційним господарським судом прийнято постанову № 37/33, якою апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.09 задоволено частково. Рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.2009 у справі № 37/33 змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р/р № 0 в ГОУ ВАТ "Ощадбанк" України, МФО 300012, ) на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоржжія, вул. Заводська, 7, р/р у АБ "Кліринговий дім" МФО 300647, ) 2 159 597, 17 грн. основного боргу, 190 615, 80 грн. - 3% річних, 1 352 442,22 грн. інфляційних втрат, 25 500 грн. витрат по сплаті державного мита за подання позову, 60,30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовити. Видати наказ."

Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" 12 500, 00 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

16.06.2010 Господарським судом міста Києва прийнято рішення по справі № 52/195, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 166 990,20 грн. інфляційної складової боргу, 42,77 грн. 3% річних, 2 090,58 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що заборгованість відповідача за вказаними постановою Київського апеляційного господарського суду № 37/33 від 08.10.2009 та рішенням Господарського суду міста Києва № 52/195 від 16.06.2010 складає 3 952 100,04 грн. Зобов'язання за вказаними судовими рішеннями було виконано Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 10.10.2012, у зв'язку з чим за період з 01.09.2011 по 10.10.2012 3% річних від простроченої суми за вказаний період складає 131 556,21 грн., а інфляційні втрати 3 952,1 грн.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як встановлено судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з вищевказаних рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2009 по справі № 37/33 яке змінене постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2009 вбачається, що грошове зобов'язання зі сплати встановлених судом сум, виникло через неналежне виконання Дочірньою компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" договору № 06/07-204 від 01.02.2007.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2010 по справі № 52/195, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 166 990,20 грн. інфляційної складової боргу, 42,77 грн. 3% річних, 2 090,58 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Обов'язок зі сплати 166 990,20 грн. інфляційної складової боргу та 42,77 грн. 3% річних виник у відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2010 по справі № 52/195 через невиконання грошового зобов'язання за постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2009 по справі № 37/33 в розмірі 2 159 597,17 грн.

З п. 5.4. постанови пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 вбачається, що господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 вказаного Кодексу.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судові витрати, а саме державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення стягнуті рішеннями судів, не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині нарахування 3% річних і індексу інфляції за період з 01.09.2011 по 10.10.2012 на грошове зобов'язання зі сплати 2 159 597,17 грн. основного боргу, 190 615,80 грн. 3% річних, 1 352 442,22 грн. інфляційних втрат - за постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2009 по справі № 37/33 та за грошове зобов'язання зі сплати 166 990,20 грн. інфляційних втрат, 42 067,77 грн. 3% річних - за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2010 по справі № 52/195, що в сумі складає 3 911 713,16 грн.

Отже, розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат є невірним, а вірним є розрахунок суду першої інстанції в якому зазначено, що з відповідача підлягає стягненню 3 805,95 грн. інфляційних втрат та 130 533,33 грн. 3% річних з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на необґрунтованість нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суми 3% річних, інфляційних втрат, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу стягнутих постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2009 по справі № 37/33 та рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2010 по справі № 52/195, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних і інфляційних втрат на раніше стягнену пеню, 3% річних, інфляційні втрати, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу задоволенню не підлягають.

Але, такі посилання є необґрунтованими оскільки відповідач фактично ототожнює пеню та відповідальність за порушення грошового зобов'язання у формі інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми. Крім того, рішеннями, на підставі яких у відповідача виникли грошові зобов'язання, з останнього пеня не стягувалась.

Також апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої про те, що клопотання та посилання відповідача викладені в апеляційній скарзі про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі п. 3.4. постанови пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 Цивільного кодексу України).

З пункту 4.3. постанови пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 вбачається, що до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 даного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, постанова Київського апеляційного господарського суду по справі № 37/33, на підставі якої у ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" виникло грошове зобов'язання, датована від 08.10.2009, представник останнього, відповідно до цієї ж постанови, був присутнім в судовому засіданні 08.10.2009, тобто строк позовної давності на грошове зобов'язання за вказаним рішенням суду почав перебіг 09.10.2009.

Згідно з ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Перебіг позовної давності за вимогою про стягнення грошового зобов'язання за постановою Київського апеляційного господарського суду по справі № 37/33 від 08.10.2009 перервався на підставі ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України, оскільки, як вбачається з рішення суду, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" у квітні 2010 звернулося із позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Разом з тим, 10.10.2012 між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" укладено договір № 14/12-452 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відповідно до п. ІІ якого, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" зменшує дебіторську заборгованість Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України": за договором від 01.02.2007 № 06/07-204, на суму 3 952 100,04 грн. та відповідно відображає суму 3 952 100,04 грн. у своєму бухгалтерському обліку як зменшення кредиторської заборгованості перед Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"; за договором від 11.11.2002 № 02/02-1734, на суму 3 952 100,04 грн.

Зобов'язання Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" перед ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" за договором № 06/07-204 від 01.02.2007 - на суму 3 952 100,04 грн., вважаються припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Укладанням договору № 14/12-452 від 10.10.2012 строк позовної давності знову перервався і почав перебіг 11.10.2012, днем спливу строку позовної давності є 11.10.2015.

Таким чином, беручи до уваги все вищевикладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 3 805,95 грн. інфляційних втрат та 130 533,33 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 в справі № 910/19043/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/19043/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/19043/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19043/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

Р.І. Самсін