РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/24993/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Демидівський граніт"

про визнання правочину нікчемним

Головуючий суддя Грєхова О. А.

Судді: Ярмак О. М.

Літвінова М. Є.

Представники сторін:

від позивача Данко А.Б. (за дов.)
від відповідача Кренець О.С. (за дов.)
від третьої особи Миронов І.Є. (за дов.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про визнання нікчемним Договору застави майнових прав від 01.09.2014 укладений між Публічним акціонерним товариство "Комерційний банк "Надра" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що виконання вказаного банком правочину спричинило погіршення фінансового стану останнього та мало на меті штучне виведення активів банку, а відтак, у відповідності до ч.3 ст.38 Закону України "По систему гарантування вкладів фізичних осіб" Договір є нікчемним. Підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач також вважає, що договір зі сторони позивача було підписано неповноваженою особою, оскільки такі повноваження Т. в. о. голови правління ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" Калужного О. А. не було погоджено Національним банком України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 порушено провадження по справі № 910/24993/14, розгляд справи призначено на 08.12.2014.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання 08.12.2014 представників сторін розгляд справи відкладено на 12.01.2015.

15.12.2014 через відділ діловодства суду від позивача по справі надійшло клопотання про застосування положення п.п. 1,2 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право: визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

15.12.2014 через відділ діловодства суду від позивача по справі надійшла заява про збільшення підстав позовних вимог, відповідно до якої позивач навів додаткові обґрунтування та докази недійсності договору застави майнових прав від 01.09.2014.

12.01.2015 від представника відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов в якому зазначив, що договір застави не містить жодної підстави нікчемності, в тому числі зі встановлених ч. 3 ст. 38 Закону України "По систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою суду від 12.01.2015 продовжено строк розгляду справи, відкладено розгляд справи на 26.01.2015 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Демидівський граніт".

22.01.2015 через відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшов відзив на позов, в якому третя особа зазначила про відсутність підстав, передбачених законом для визнання договору застави майнових прав нікчемним.

Ухвалою суду від 26.01.2015 призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 було призначено колегіальний розгляд справи у наступному складі колегії: суддя Грєхова О. А. (головуючий), Ярмак О. М., Літвінова М. Є.

Ухвалою суду від 26.01.2015 призначено розгляд справи на 23.02.2015.

Представник позивача в судове засідання 23.02.2015 з'явився та через відділ діловодства суду подав письмові пояснення в яких підтримав заявлені позовні вимоги про визнання нікчемним договору застави з підстав зазначених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні 23.02.2015 заперечив проти заявлених позовних вимог.

Третя особа в судовому засіданні 23.02.2015 заперечила проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України в судовому засіданні складено протоколи, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.02.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

В судовому засіданні суд повідомив про порядок отримання повного тексту рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 між відповідачем (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) укладений договір застави майнових прав, відповідно до умов якого застоводавець в забезпечення виконання позичальником зобов'язання, визначеного в термінах договору (зобов'язання позичальника ПАТ «КБ «Актив-Банк», що випливають з Генеральної угоди № 20/2004-1.65 про порядок проведення міжбанківських операцій від 18.06.2014 року з усіма додатковими угодами до неї, укладені між заставодержателем та позичальником, а також будь-якими іншим підтвердженнями, що направлені/можуть бути направлені в рамках генеральної угоди, в т. ч. по системі SWIFT, що стосуються зокрема підтвердження отримання грошових коштів, продовження строку їх розміщення тощо, а також зобов'язання заставодавця, що випливають з цього договору), в повному обсязі з усіма подальшими змінами до генеральної угоди, передає в заставу предмет застави (п. 1.1 договору).

Предметом застави є майнові права, що належать заставодавцю (первісному кредитору) за договором про здійснення кредитних операцій № 1018/01 від 18.10.2013 року (включаючи всі додаткові угоди та додатки до нього), укладеним між Заставодавцем (кредитором) та ТОВ «Демидівський граніт» щодо повернення заборгованості в сумі 5000000,00 доларів США.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.09.2014 № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-банк», згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Актив-банк». Тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Актив-банк» запроваджено строком на 3 місяці з 03.09.2014 по 03.12.2014.

Позивач просить суд встановити нікчемність правочину застави майнових прав від 01.09.2014, що укладений між Публічним акціонерним товариство "Комерційний банк "Надра" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк".

Головною підставою позивач вважає, що виконання вказаного банком правочину спричинило погіршення фінансового стану останнього та мало на меті штучне виведення активів банку, а відтак, у відповідності до ч.3 ст.38 Закону України "По систему гарантування вкладів фізичних осіб" Договір є нікчемним. Також підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач також зазанчає, що договір зі сторони позивача було підписано неуповноваженою особою, оскільки такі повноваження Т. в. о. голови правління ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" Калужного О. А. не було погоджено Національним банком України.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що договір застави не містить жодної підстави нікчемності, в тому числі зі встановлених ч. 3 ст. 38 Закону України "По систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент запровадження тимчасової адміністрації Банку) визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч.3 ст.38 вказаного вище Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана провести інвентаризацію банківських активів і зобов'язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов'язань неплатоспроможного банку:

1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку;

2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами;

3) заборгованості за цінними паперами перед банком;

4) заборгованості за зобов'язаннями банку перед кредиторами;

5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю) (п.п. 4-7 Закону).

Пунктом 2.5.2 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Виходячи з системного аналізу ст.ст.207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як слідує з матеріалів справи, 01.09.2014 між відповідачем (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) укладений договір застави майнових прав, відповідно до умов якого застоводавець в забезпечення виконання позичальником зобов'язання, визначеного в термінах договору, в повному обсязі з усіма подальшими змінами до генеральної угоди, передає в заставу предмет застави (п. 1.1 договору).

Предметом застави є майнові права, що належать заставодавцю (первісному кредитору) за договором про здійснення кредитних операцій № 1018/01 від 18.10.2013 року (включаючи всі додаткові угоди та додатки до нього), укладеним між Заставодавцем (кредитором) та ТОВ «Демидівський граніт» щодо повернення заборгованості в сумі 5000000,00 доларів США.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідно до постанови Національного банку України від 12.06.2014 р. № 349/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» до категорії проблемних» банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини 3 ст. 92 Цивільного кодексу України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, за змістом закону встановлена презумпція наявності повноваження на здійснення дієздатності юридичної особи у виконавчого органу юридичної особи, і порушення таких повноважень не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених ним органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 9 березня 1968 р.

Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначив, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Позивач не надав доказів того, що відповідач знав про встановлені обмеження Національним банком України, а отже ПАТ «КБ «НАДРА» не знало та не могло знати про такі обмеження.

Такі обмеження не були встановлені законом, відомості про такі обмеження не були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та не надано жодних доказів на підтвердження того, що ПАТ «КБ «НАДРА» знало про обмеження, які встановлені для ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» на здійснення його дієздатності.

Щодо зазначено позивачем, що договір зі сторони позивача було підписано неуповноваженою особою, оскільки такі повноваження Т. в. о. голови правління ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" Калужного О. А. не було погоджено Національним банком України суд встановив настцпне.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Калужський Олександр Анатолійович був призначений тимчасово виконуючим обов'язки Голови Правління ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» рішенням Спостережної ради ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» від 01.09.2014 р.

Відповідно до Наказу від 01.09.2014 р. Калужський O.A. приступив до тимчасового виконання обов'язків Голови Правління ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК».

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до виключної компетенції наглядової ради належить обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови виконавчого органу.

Спостережна рада може прийняти рішення з будь-якого питання, яке не належить до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів. Рішення Спостережної ради від 01.09.2014р. про призначення Калужського O.A. тимчасово виконуючим обов'язки Голови Правління є чинним та прийнято в межах повноважень Спостережної ради, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3.2 Глави 3 Розділу VII Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.09.2011 р. № 306, уповноважений орган банку в разі зміни голови правління банку (або виконуючого його обов'язки більше одного місяця) має подати до Національного банку (територіального управління Національного банку) за місцезнаходженням банку засвідчені підписом уповноваженої особи банку та відбитком печатки банку копію протоколу (протоколів) уповноваженого органу банку та/або копію наказу про звільнення попереднього голови правління і про призначення нових осіб на ці посади, а також відомості про кандидатів на ці посади згідно з вимогами, визначеними в пункті 3.8 глави 3 розділу III цього Положення, для їх погодження.

Таким чином, відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України, які регулюють діяльність банків, погодження Національного банку кандидатів на посаду виконуючого обов'язки Голови Правління вимагається виключно, якщо особа виконує обов'язки Голови Правління більше одного місяця. У іншому випадку таке погодження не вимагається.

Неповідомлення самим же позивачем Національного банку України про призначення тимчасово виконуючого обов'язки Голови правління протягом 3 робочих днів, починаючи із 01.09.2014 р., не впливає на обсяг повноважень та компетенції такого виконуючого обов'язки.

Починаючи з 03.09.2014 р. в ПАТ «АКТИВ-БАНК» була запроваджена тимчасова адміністрація відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладу фізичних осіб від 02.09.2014 р. № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК».

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З огляду на це, повноваження Калужського O.A., як і всіх інших органів управління позивача, припинилися з 03.09.2014 р., а тому не потребувало погодження Національного банку України.

У зв'язку з наведеними обставинами, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.03.2015

Головуючий суддя Грєхова О. А.

Судді: Ярмак О. М.

Літвінова М. Є.