РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/28509/14

За позовом Приватного підприємства "ТІДІ ЛТД"
до Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК"
про зобов'язання вчинити дії

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився
від відповідача Захаров І.Ф. (дов. № 19 від 30.01.2015)
Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24 лютого 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне підприємство "ТІДІ ЛТД" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК" (надалі по тексту - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 03-2074 від 05.09.2013 року на ведення банківського рахунку в частині здійснення переказу грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року порушено провадження у справі № 910/28509/14, слухання справи призначено на 27.01.2015 року.

26.01.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники сторін в судове засідання 27.01.2015 року не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 року розгляд справи було відкладено на 17.02.2015 року, у зв'язку з неявкою сторін, поданим клопотанням про відкладення розгляду справи та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

17.02.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що з 14.01.2015 року у відповідача розпочато процедуру ліквідації. Таким чином, позивач має можливість заявити кредиторські вимоги до банку в термін з 21.01.2014 року по 26.02.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 17.02.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 27.01.2015 року не виконав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 17.02.2015 року представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Розглянувши подане відповідачем 17.02.2015 року клопотання про продовження строку вирішення спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.02.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 24.02.2015 року.

18.02.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник позивача в судове засідання 24.02.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 17.02.2015 року не виконав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.02.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ПРАЙМ-БАНК" (банк) та Приватним підприємством "ТІДІ ЛТД" (клієнт) укладено Договір № 03-2074 від 05.09.2013 року на ведення банківського рахунку (далі-Договір).

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що цим договором регулюються відносини, у межах яких банк в порядку та на умовах, визначених цим договором, чинним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України, відкриває для клієнта поточний рахунок та здійснює в інтересах клієнта розрахунково-касове обслуговування, а клієнт використовує зазначений рахунок та оплачує відповідні послуги банку.

Відповідно до пункту 2.1.1. Договору для надання послуг клієнту банк відкриває поточний рахунок № 74 відповідно до Інструкції Національного банку України «Про відкриття банками рахунків в національній та іноземній валюті», затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року (з усіма змінами та доповненнями).

Згідно пункту 2.1.3. Договору банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати зарахування коштів на рахунок клієнта, проводити видачу або перерахування коштів за дорученням клієнта.

Пунктом 2.1.5. Договору сторони погодили, що при надходженні коштів на рахунок клієнта протягом операційного дня (поточні надходження), банк може здійснювати платежі з рахунку клієнта з урахуванням цих сум. При цьому, розрахунки за платіжними документами клієнта, що надійшли до банку в операційний , тобто до 15 години - проводяться в той же робочий день, а ті, що надійшли після 15 години - на наступний день банківський робочий день. В разі проведення платіжних документів, які надійшли після операційного часу поточного для, оплата за розрахункове обслуговування здійснюється згідно з тарифами банку, наведених в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

09.10.2014 року позивачем було надано відповідачу платіжне доручення № 611 на перерахування коштів в розмірі 137 700,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 47 від 09.10.2014 року в якому просив терміново перерахувати суму в розмірі 137 7000,00 грн., згідно платіжного доручення № 611 від 09.10.2014 року.

У відповідь на лист № 47 від 09.10.2014 року відповідач листом № 2081/01 від 03.11.2014 року повідомив позивача про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2014 року № 622/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК" до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2014 року було прийнято рішення № 105 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "ПРАЙМ-БАНК". У зв'язку з чим, у відповідача не має можливості задовольнити прохання щодо перерахування грошових коштів у сумі 137 700,00 грн., згідно платіжного доручення № 611 від 09.10.2014 року.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача, вхідний залишок грошових коштів на його рахунку станом на 22.10.2014 року становить 138 304,90 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 03-2074 від 05.09.2013 року на ведення банківського рахунку в частині здійснення переказу грошових коштів.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог з тих підстав, що у з в'язку з прийняттям рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.01.2015 року № 2 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України передбачено, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

09.10.2014 року позивачем було надано відповідачу платіжне доручення № 611 на перерахування коштів в розмірі 137 700,00 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.01.2015 року № 2 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» на підставі постанови правління Національного банку України від 13.01.2015 року № 9 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК" розпочато процедуру його ліквідації, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Кадирова В.В. строком на 1 рік з 14.01.2015 року по 13.01.2016 року включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1)припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2)банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3)строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4)припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5)відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6)укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7)втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1)визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2)відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3)складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ПРАЙМ-БАНК", задоволення вимог кредиторів банку, зокрема Приватного підприємства "ТІДІ ЛТД", здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги Приватного підприємства "ТІДІ ЛТД" задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Приватного підприємства "ТІДІ ЛТД" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.03.2015

Суддя С.В. Стасюк