КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа№ 910/21660/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Греськів З.Г. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: Віценко А.Г.- за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року

у справі № 910/21660/14 (суддя Котков О.В.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі"

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бат Трейд Ліга"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екосистема"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бат Трейд Ліга" про стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бат Трейд Ліга" заборгованості за Кредитним договором № 21-05V від 10.03.2005 року в розмірі 1131791,80 доларів США, що еквівалентно 14610066,06 грн., з них: заборгованості за основною сумою кредиту - 1000000,00 доларів США, що еквівалентно 12908793,00 грн., заборгованості за процентами - 14246,58 доларів США, що еквівалентно 183906,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 92694,52 доларів США, що еквівалентно 1196574,37 грн., пені за прострочення сплати процентів - 1529,22 доларів США, що еквівалентно 19740,38 грн., процентів у розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами - 18321,48 доларів США, що еквівалентно 236508,19 грн., штрафу за невиконання п. 4.2.6. Кредитного договору (неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф.№1, Ф.№2) - 5000,00 доларів США, що еквівалентно 64543,97 грн.; стягнення з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 150000,00 доларів США, що еквівалентно 1936318,95 грн., з них: невиконання п. 4.5. Договору іпотеки № 805 від 24.04.2012 року (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн., невиконання п. 2.1.6. Договору застави №OLLUFCI-09-980/840-Z від 28.12.2009 року (неподання до Банку договору страхування майна) - 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 645 439,65 грн., невиконання п. 2.1.4. Договору застави №OLLUFCI-08-980/840-Z1 від 21.03.2008 року (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/21660/14 (суддя Котков О.В.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" повністю були задоволені.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Ю.Ф.Сі" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що вказане рішення безпідставне, необґрунтоване, та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у своїй скарзі зазначає про те,що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження надання кредиту, а меморіальні ордери, які містяться в матеріалах справи, не можуть слугувати належним доказом надання кредиту, оскільки є внутрішнім документом банку, тому враховуючи недоведеність факту надання кредиту задоволення позову є безпідставним.

Також, скаржник обґрунтовує свою скаргу тим, що судом, серед іншого, задоволені позовні вимоги про накладення банком штрафних санкцій за несвоєчасне подання Відповідачем-1 фінансової звітності. На підтвердження даного факту в матеріалах справи містяться копії листів з вимогами банку. Проте вказані докази не підтверджують самого факту порушення з боку відповідача-1, а відтак задоволення позову є неправомірним.

Приватне акціонерне товариство "Ю.Ф.Сі" вмотивовує свою скаргу тим, що аналіз правової норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, вказує на неможливість її застосування до правовідносин, пов'язаних з обігом іноземної валюти, оскільки вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Затосування ж трьох процентів річних має аналогічну правову природу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Скрипка І.М., апеляційна скарга прийнята до розгляду, відновлено строк на подання скарги, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.02.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року колегією суддів відкладено розгляд апеляційної скарги до 03.03.2015 року

Позивач, згідно з поданим до суду 17.02.2015 року відзивом, проти доводів апеляційної скарги заперечив та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1, згідно з поданим до суду 18.02.2015 року доповненнями до апеляційної скарги, зазначає, що з незрозумілих причин не було залучено до участі у справі майнових поручителів та просить суд залучити до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Захарова Володимира Олексійовича, Калістратова Олега Леонідовича, Куценко Олега Леонідовича, Набока Вадима Володимировича.

Наведені клопотання про залучення третіх осіб судом не задоволено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Наведені Приватним акціонерним товариством "Ю.Ф.Сі" обставини в обґрунтування необхідності залучення Захарова Володимира Олексійовича, Калістратова Олега Леонідовича, Куценко Олега Леонідовича, Набока Вадима Володимировича до участі у справі в якості третіх осіб не доводять, що рішення з даного спору може вплинути на їх права або обов'язки. Суд зауважує, що предметом розгляду даної справи є стягнення за кредитним договором з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бат Трейд Ліга" грошових коштів.

Також відповідно до доповнень, скаржник зазначає, що справу розглянуто за відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Екосистема", не повідомленої належним чином про час та місце засідання суду.

Приватне акціонерне товариство "Ю.Ф.Сі" у доповненях до апеляційної скарги також зазначає про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності та не досліджено питання щодо наявності у позивача необхідної ліцензії.

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк", згідно з поданим до суду 25.02.2015 року запереченнями, просить суд залишити без задоволення клопотання відповідача-1 про залучення третіх осіб.

Відповідач-2 та третя особа до судового засідання, що відбулось 25.02.2015 року, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача-2 та третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача-2 та третьої особи є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

10.03.2005 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геракл" укладено кредитний договір № 21-05V, згідно умов п. 2.1 якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 1000000,00 доларів США з 10.03.2005 року по 09.03.2007 року із сплатою 16 відсотків річних.

Впродовж з квітня 2006 року по грудень 2013 року між сторонами були укладені додаткові угоди №№ 1-22 до Договору, і зокрема за умовами п. 1. Додаткової угоди № 14 від 27.04.2012 року визначено, що термін користування кредитом - до 07.04.2014 року включно.

28.12.2009 року між Позичальником, позивачем та відповідачем-1, як Новим боржником укладено договір про переведення боргу № 21-09-840-К за п.п. 1., 2. якого в порядку та на умовах, визначених договором, Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник заміняє Первісного боржника, як зобов'язану сторону у Кредитному договорі № 21-05V від 10.03.2005 року, укладеному між Первісним боржником та Кредитором. До Нового боржника переходять права та обов'язки зобов'язаної сторони за Основним договором, в тому числі обов'язок по поверненню кредиту, сплаті нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат за Основним договором.

26.12.2013 року між позивачем та відповідачем-2, як Поручителем, укладено договір поруки № 21-11-980-КL-Р за п.п. 1.1., 1.2. якого в порядку та на умовах, визначених договором. Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боргових зобов'язань Боржника. Порукою за договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником (в тому числі повного виконання) кожного і всіх його Боргових зобов'язань у розмірі, валюті, строки та порядку встановленому Кредитними договорами. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо: повернення суми Кредиту, наданого Боржнику згідно Кредитних договорів. Боржник зобов'язаний повернути Кредиторові суму всіх отриманих Боржником кредитних коштів, а саме, в тому числі, за Основним договором - повернути Кредитору кредит у розмірі 1000000,00 доларів США шляхом здійснення платежів у строки та на умовах, зазначених у Кредитному договорі: термін користування кредитом до 07.03.2014 року; сплатити Кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних на умовах, зазначених у Кредитному договорі; сплатити пеню, штраф, неустойку; інші платежі на користь Кредитора.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є солідарне стягнення з з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бат Трейд Ліга" заборгованості за Кредитним договором № 21-05V від 10.03.2005 року в розмірі 1131791,80 доларів США, що еквівалентно 14610066,06 грн., з них: заборгованості за основною сумою кредиту - 1000000,00 доларів США, що еквівалентно 12908793,00 грн., заборгованості за процентами - 14246,58 доларів США, що еквівалентно 183906,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 92694,52 доларів США, що еквівалентно 1196574,37 грн., пені за прострочення сплати процентів - 1529,22 доларів США, що еквівалентно 19740,38 грн., процентів у розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами - 18321,48 доларів США, що еквівалентно 236508,19 грн., штрафу за невиконання п. 4.2.6. Кредитного договору (неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф.№1, Ф.№2) - 5000,00 доларів США, що еквівалентно 64543,97 грн.; стягнення з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 150000,00 доларів США, що еквівалентно 1936318,95 грн., з них: невиконання п. 4.5. Договору іпотеки № 805 від 24.04.2012 року (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн., невиконання п.2.1.6. Договору застави №OLLUFCI-09-980/840-Z від 28.12.2009 року (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн., невиконання п. 2.1.4. Договору застави №OLLUFCI-08-980/840-Z1 від 21.03.2008 року (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Ю.Ф.Сі", як новий боржник згідно договору про переведення боргу № 21-09-840-К від 28 грудня 2009 року, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 21-05V від 10.03.2005 року, зокрема, в визначені відповідним кредитним договором строки не повернув кредитні кошти та не сплачував в повному обсязі відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого у відповідача-1 утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином, яку останній в частині основного боргу та санкцій просить суд стягнути з відповідачів солідарно, у зв'язку із тим, що відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання боргових зобов'язань відповідачем-1 в силу договору поруки № 21-11-980-КL-Р від 26.12.2013 року. Також позивач просить суд стягнути з відповідача-1 нараховані йому штрафні санкції за іпотечним договором та договорами застави.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статею 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Доводи апелянта стосовного того, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження надання кредиту, а меморіальні ордери, які містяться в матеріалах справи, не можуть слугувати належним доказом надання кредиту, оскільки є внутрішнім документом банку, тому враховуючи недоведеність факту надання кредиту задоволення позову є безпідставним, колегією суддів не приймається з огляду наступне.

Як вже було встановлено, 10.03.2005 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геракл" укладено кредитний договір № 21-05V за п. 2.1 якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 1000000,00 доларів США з 10.03.2005 року по 09.03.2007 року із сплатою 16 відсотків річних.

Матеріали справи свідчать, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором належним чином, зокрема, надавав Позичальнику кредитні кошти, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 24 від 18.03.2005 року, меморіальним ордером № 1 від 21.03.2005р. та виписками по рахунку.

Впродовж з квітня 2006 року по грудень 2013 року між сторонами були укладені додаткові угоди № 1-22 до кредитного договору № 21-05V від 10.03.2005 року, і зокрема за умовами п. 1. Додаткової угоди № 14 від 27.04.2012 року визначено, що термін користування кредитом - до 07.04.2014 року включно.

За п.п. 4.1., 4.4. Договору Позичальник повертає Банку кредит на умовах п. 2.1. Договору. Проценти сплачуються за фактичний час користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник частково сплачував проценти за користування кредитом в розмірі 1312785,41 доларів США з нарахованих до сплати 1327031,99 доларів США, що підтверджується банківськими виписками та слідує з розрахунку заборгованості.

28.12.2009 року між Позичальником, позивачем та відповідачем-1, як Новим боржником було укладено договір про переведення боргу № 21-09-840-К згідно п.п. 1., 2. якого в порядку та на умовах, визначених договором, Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник заміняє Первісного боржника як зобов'язану сторону у Кредитному договорі № 21-05V від 10.03.2005 року, укладеному між Первісним боржником та Кредитором. До Нового боржника переходять права та обов'язки зобов'язаної сторони за Основним договором, в тому числі обов'язок по поверненню кредиту, сплаті нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат за Основним договором.

Приписами ч. 1 ст. 520 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Договір про переведення боргу № 21-09-840-К є трьохстороннім, що свідчить по те, що усі його сторони висловили власне волевиявлення на те, аби відбулося переведення боргу із первісного боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Геракл" на Нового боржника Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі". За таких умов конструкція ч. 1 ст. 520 Цивільного Кодексу України була дотримана.

Таким чином, до Нового боржника перейшли права та обов'язки зобов'язаної сторони за Основним договором, в тому числі обов'язок по поверненню кредиту, сплаті нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат за Основним договором.

26.12.2013 року між позивачем та відповідачем-2, як Поручителем, укладено договір поруки № 21-11-980-КL-Р у відповідності до п.п. 1.1., 1.2. якого в порядку та на умовах, визначених договором. Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боргових зобов'язань Боржника. Порукою за договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником (в тому числі повного виконання) кожного і всіх його Боргових зобов'язань у розмірі, валюті, строки та порядку встановленому Кредитними договорами. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо: повернення суми Кредиту, наданого Боржнику згідно Кредитних договорів. Боржник зобов'язаний повернути Кредиторові суму всіх отриманих Боржником кредитних коштів, а саме, в тому числі, за Основним договором - повернути Кредитору кредит у розмірі 1000000,00 доларів США шляхом здійснення платежів у строки та на умовах, зазначених у Кредитному договорі: термін користування кредитом до 07.03.2014 року; сплатити Кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних на умовах, зазначених у Кредитному договорі; сплатити пеню, штраф, неустойку; інші платежі на користь Кредитора.

Частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Дане узгоджується з п. 1.6. Договору поруки.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Заборгованість відповідача-1, як Нового боржника, зважаючи на умови Договору про переведення боргу № 21-09-840-К від 28.12.2009 року, за Кредитним договором станом на 29.09.2014 року складає: заборгованість за основною сумою кредиту - 1000000,00 доларів США, що еквівалентно 12908793,00 грн. та заборгованість за процентами - 14246,58 доларів США (1327031,99 доларів США - 1312785,41 доларів США), що еквівалентно 183906,15 грн. Вказана заборгованість відповідачем-1 не сплачена, доказів зворотнього суду не представлено.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 25.06.2007 року, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісій Банк має право нараховувати Позичальнику неустойку в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 1.1.3. договору, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Також, доводи скаржника про те, що судом, серед іншого, задоволені позовні вимоги про накладення банком штрафних санкцій за несвоєчасне подання Відповідачем 1 фінансової звітності. На підтвердження даного факту в матеріалах справи містяться копії листів з вимогами банку. Проте вказані докази не підтверджують самого факту порушення з боку відповідача-1, а відтак задоволення позову є неправомірним, колегією суддів не приймається з огляду на наступне.

За п. 4.2.6. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний надавати Банку всі необхідні документи для здійснення перевірки цільового використання кредиту, аналізу фінансового стану Позичальника, зокрема щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальнику у звітному кварталі (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), щорічно до 20 лютого наступного за звітним роком надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальника у звітному році (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), а також в строк до 7 числа поточного місяця надавати банку довідки з інших банків, в яких у Позичальника відкриті поточні рахунки та/або існує кредитна заборгованість, про фактичні обороти і стан заборгованості (по сумі кредиту, процентах та штрафних санкціях) за попередній місяць, а також інші документи на вимогу Банку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зазначене зобов'язання виникло у відповідача-1 в силу договору, а саме відповідно до п. 7.3. Кредитного договору Банк має право нараховувати Позичальнику неустойку в розмірі 0,5 відсотків від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником п. 4.2.6. Кредитного договору.

Щодо доводів Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" стосовно неможливості застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, пов'язаних з обігом іноземної валюти, колегія суддів зазначає, що відповідно до наведеної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми і такий обов'язок законодавчо не пов'язаний із видом валюти, який застосовуваний сторонами у зобов'язанні.

Приймаючи до уваги факт неповернення Позичальником та Новим боржником станом на 07.03.2014 року та 29.09.2014 року кредитних коштів за Договором, несплати в повному обсязі на користь Банку процентів за користування кредитом та неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності, приймаючи до уваги те, що відповідачі в силу п. 1.6. Договору поруки № 21-11-980-КL-Р від 26.12.2013 року, відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача: заборгованості за основною сумою кредиту - 1000000,00 доларів США, що еквівалентно 12908793,00 грн., заборгованості за процентами - 14246,58 доларів США, що еквівалентно 183906,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 92694,52 доларів США, що еквівалентно 1196574,37 грн., пені за прострочення сплати процентів - 1529,22 доларів США, що еквівалентно 19740,38 грн., процентів у розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами - 18321,48 доларів США, що еквівалентно 236508,19 грн. та штрафу за невиконання п. 4.2.6. Кредитного договору (неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф.№1, Ф.№2) - 5000,00 доларів США, що еквівалентно 64543,97 грн. є доведеними та підлягають задоволенню.

За п. 4.5. Іпотечного договору у випадку порушення Іпотекодавцем, Новим боржником, п. 4.1. (обов'язок щодо урахування предмету іпотеки від усіх видів ризиків) Іпотекодавець, Банк, має право, в тому числі, вимагати сплати штрафу у розмірі 5% від суми кредиту.

Відповідно до п. 2.1.4. Договору застави-1 на період фактичної дії договору відповідач-1, як Заставодавець, зобов'язаний застрахувати за свій рахунок Предмет застави його повну вартість. За невиконання чи неналежне виконання даного пункту договору Банк, як Заставодержатель, має право вимагати від Заставодавця сплати штрафу у розмірі 5% від суми одержаного кредиту.

Згідно п. 2.1.6. Договору застави на період фактичної дії договору відповідач-1, як Заставодавець, зобов'язаний застрахувати за свій рахунок Предмет застави його повну вартість. За невиконання чи неналежне виконання даного пункту договору Банк, як Заставодержатель, має право вимагати від Заставодавця сплати штрафу у розмірі 5% від суми одержаного кредиту.

Доказів виконання Іпотекодавцем та Заставодавцем умов: п. 4.5. Іпотечного договору, п. 2.1.4. Договору застави-1 та п. 2.1.6. Договору застави-2 до суду не надано. Вказані обставини відповідачем-1 не спростовані.

З огляду на викладене, обґрунтованими є вимоги Кредитора про стягнення з Нового боржника заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 150000,00 доларів США, що еквівалентно 1936318,95 грн., з них: невиконання п. 4.5. Іпотечного договору (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн., невиконання п. 2.1.6. Договору застави-2 (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн. та за невиконання п. 2.1.4. Договору застави-1 (неподання до Банку договору страхування майна) - 50000,00 доларів США, що еквівалентно 645439,65 грн.

Також відповідно до доповнень, скаржник зазначає, що справу розглянуто за відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Екосистема", не повідомленої належним чином про час та місце засідання суду.

За висновками апеляційного суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екосистема" було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007 року Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплати поштового переказу (3 штрих-коду №170) ухвалу господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі №910/21660/14 було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екосистема" на адресу: 02140, м. Київ, проспект М. Бажана, 10-А, в свою чергу, як вбачається з вказаного повідомлення, його вручено 18.12.2014 року під підпис.

У п. 3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екосистема", яка була повідомлена суду Відповідачем-2, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, апеляційний суд дійшов висновку про належне повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи.

Твердження Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" у доповненях до апеляційної скарги щодо незастосування строку позовної давності та не дослідження судом першої інстанції питання щодо наявності у позивача необхідної ліцензії, колегією суддів не приймаються з огляду на те, що у поданій на розгляд судом відповідної заяви відповідачем-1 не зазначено періодів, щодо яких останній просить застосувати строки давності, не визначено суми, які, на його думку, нараховані з боку позивача відповідні санкції поза строками позовної давності, а відтак відповідне клопотання є необґрунтованим та не спростовує викладені позивачем в позові обставини щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення оплати процентів.

Тому викладені відповідачем-1 в доповненнях до апеляційної скарги обставини щодо пропущення позивачем строку спеціальної позовної давності є недоведеними.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/21660/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" на рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/21660/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" на рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/21660/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/21660/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21660/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Р.І. Самсін

І.М. Скрипка