ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 915/2228/14

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс"

55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, Проммайданчик, 4 а/с 58

До 1-відповідача: Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електростанція"

55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, Проммайданчик

До 2-відповідача: Державного підприємства Національної енергогенеруючої

компанії "Енергоатом"

01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3

Про: зобов'язати відповідачів вчинити певні дії.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Лопушанський В.М., керівник;

Від 1-відповідача: не з'явився.

Від 2-відповідача: Рубінс А.А., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, 25.12.14 р. звернувся до господарського суду з позовом:

1. визнати протиправними дії відповідачів щодо списання кредиторської заборгованості перед ПрАТ «Південбудтранс» в сумі 1507260,65 грн.;

2. визнати незаконним та скасувати рішення (наказ) ДП НАЕК «Енергоатом» про списання кредиторської заборгованості перед ПрАТ «Південбудтранс» в сумі 1507260,65 грн.;

3. зобов'язати відповідача ВП ЮУ АЕС ДП НАЕК «Енергоатом» поновити в бухгалтерському обліку підприємства кредиторську заборгованість перед Приватним акціонерним товариством «Південбудтранс» в сумі 1507260,65 грн. надати йому витяг з регістру аналітичного обліку та підписати з ним акт звірки.

Заявою вх. № 2880/15 від 19.02.15 р. позивач зменшив розмір позовних вимог, остаточно просить суд:

1. визнати незаконним рішення Державного Підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» про списання кредиторської заборгованості перед ПрАТ «Південбудтранс» в сумі 1507236,57 грн.;

2. зобов'язати відповідача Державного Підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» поновити в бухгалтерському обліку підприємства кредиторську заборгованість перед Приватним акціонерним товариством «Південбудтранс» в сумі 1507236,57 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм ст. ст. 10, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; Інструкції «Про інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» 1994 року; акту звірки станом на 01.03.2001 р.; листів ДП НАЕК «Енергоатом» № 5333/32 від 01.06.05 р. та № 6234/32 від 24.06.05 р.; листа ПрАТ «Південбудтранс» № 106 від 15.09.14 р. до Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» та відповіді останнього від 24.09.14 р. № 05/13123; судових актів по господарській справі № 6/318; листа ПрАТ «Південбудтранс»№ 110 від 30.09.14 р. про надання підтверджуючих документів, листа ДП НАЕК «Енергоатом» № 16956/04 від 01.12.2014 р.; норм ст.ст. 79 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 р.), ст. ст. 16, 264 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 р.), ст. 20 Господарського кодексу України та мотивовані таким:

згідно листа-відповіді ВП ЮУ АЕС від 24.09.2014 р. № 05/13123 керівництво підприємства повідомило про те, що в зв'язку зі спливом терміну позовної давності у відповідності до норм чинного законодавства заборгованість ВП ЮУ АЕС перед ЗАТ "Південбудтранс" в сумі 1 507 236,57 грн. списана в липні 2002 року та надало для підписання новий акт звірки розрахунків станом на 01.09.2014 р. в якому зазначено про те, що кредиторська заборгованість в сумі 1 507 236,57 грн. списана в липні 2002 року в зв'язку зі спливом позовної давності.

А відтак, незважаючи на те, що перебіг строку позовної давності було перервано в зв'язку з пред'явленням позову до господарського суду Миколаївської області, відповідачем, в порушення норм цивільного права, зокрема ст. 79 ЦК України (в ред. 1963 року) та ст. 264 ЦК України (в ред. 2003 року) безпідставно списано в липні 2002 року кредиторську заборгованість перед ПрАТ "Південбудтранс" в зв'язку зі спливом, на його думку, терміну позовної давності, про що відповідач підтвердив своїми листами № 05/13123 від 24.09.2014 р. та № 16956/04 від 01.12.2014 р. Надати відповідний Наказ про списання кредиторської заборгованості та акт інвентаризації кредиторської заборгованості, що підлягає списанню затверджений керівником відповідач відмовляється.

Відповідач-2 у своєму відзиві повністю заперечує на позов, посилаючись на наступне: у відповідача не існує та не існувало ніколи наказу щодо списання кредиторської заборгованості позивача та акту її інвентаризації. Поясненням цього є той факт, що законодавчо урегульовані вимоги щодо дотримання такого порядку існували тільки для бюджетних організацій та були затверджені наказом Державного казначейства України від 08.05.2001 року №73. ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЮУ АЕС не є бюджетною організацією, тому вимога позивача про скасування наказу про списання кредиторської заборгованості є необґрунтованою за законодавством України, а є такою, яку неможливо виконати взагалі.

Будь-які інші документи за період, у якому відбулось списання кредиторської заборгованості були знищені відповідно до актів від 12.03.2003 року №1, від 03.05.2004 №2 та від 09.09.2010 №1. Знищення документів відбулось у відповідності до наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 року №41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.1998 за №576/3016 (з 1 січня 2013 року цей наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року N 578/5).

Лист ДП НАЕК «Енергоатом» від 24.06.2005 року №6234/32 не має ніякого відношення до справи №915/2228/14, оскільки зовсім не підтверджує наявність кредиторської заборгованості у тому розмірі, що позивач просить відновити. До того ж, позивач у судовому засіданні відмовився надати суду первинні документи, що свідчать про наявність кредиторської заборгованості ДП НАЕК «Енергоатом» перед ПрАТ «Півдєнбудтранс» в зазначеній сумі.

Крім того, ДП НАЕК «Енергоатом» в письмовій заяві від 27.01.15 р. наполягає на відмові у задоволенні вимог позивача у зв'язку зі спливом строку давності.

19.02.15 р. суд оголошував перерву в судовому засіданні до 25.02.15 р.

25.02.15 р. за результатами розгляду справи суд, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд -

встановив:

Відповідно до приписів ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Норми даної статті визначають способи захисту цивільних прав - ті види матеріально-правових вимог, які суб'єкт, чиє цивільне право було порушене, може пред'явити безпосередньо до правопорушника. Категорія захисту права в ст. 16 ЦК України розуміється досить широко. Отже, захист цивільного права законодавець розуміє не тільки як його поновлення або усунення перешкод в його здійсненні, а і як поновлення майнового стану суб'єкта чи створення майнових передумов для його поновлення.

Суб'єктивне цивільне право - це приватне право. Тому, суб'єкт, якому це право належить, вправі сам визначати межі і спосіб захисту свого права, якщо воно порушене, з урахуванням характеру допущених невизнання, оспорювання або порушення права.

В даному випадку, застосування питання присудження до виконання обов'язку в натурі (підпункт 5 пункт 2 статті 16 ЦК України), як, наприклад, по даній справі, можливо до цивільно-правових обов'язків, що виникають на різних стадіях розвитку майнових відносин, які регулюються цивільним законодавством. Присудження до виконання обов'язків в натурі може проявлятися, зокрема, в спонуканні до укладання договору, якщо такий обов'язок на особу прямо чи непрямо покладено законодавством, а вона ухиляється від його виконання.

Предметом даного позову виступили дві немайнові вимоги з зобов'язанням (спонукати) відповідача поновити у своєму бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість в сумі 1507260,65 грн. перед позивачем.

Позивач стверджує, що з 1999 року являється кредитором відповідача по певним господарським відносинам по наданню останньому послуг.

Відповідач, зі свого боку, наполягає на тому, що суди по господарській справі № 6/318 відмовили позивачу в стягненні по наведеним відносинам грошових коштів з відповідача, отже, у позивача відсутнє право вважати себе кредитором відповідача.

Дослідивши надані сторонами документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновків про необґрунтованість та недоведеність позивачем заявлених вимог, виходячи з наступного:

Матеріали справи свідчать, що протягом 2014 року між позивачем та відповідачем -1 здійснювалось листування з приводу оформленої звірки взаєморозрахунків по наявності кредиторської заборгованості Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» перед ПрАТ «Південбудтранс» в сумі 1507236,57 грн.

Так, листом № 05/13123 від 24.09.14 р. відповідач відреагував на листи позивача від 29.08.14 р. № 100, 15.09.14 № 105, 15.09.14 № 106 щодо звірки розрахунків між підприємствами та, посилаючись на рішення Одеського апеляційного господарського суду від 19.02.2002 року повідомив, що в зв'язку зі спливом терміну позовної давності у відповідності з нормами чинного законодавства заборгованість ВП ЮУАЕС перед ПрАТ «Південбудтранс» в сумі 1507236,57 грн. списана в липні 2002 року.

До вказаного листа було додано акт звірки розрахунків між сторонами станом на 01.09.14 р.

Після чого, листами вих. № 110 від 30.09.14 р., № 124 від 03.12.14 р., № 125 від 03.12.14 р. позивач звертався з письмовим проханням до відповідача, посилаючись на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», надати підтверджуючі документи про списання кредиторської заборгованості, а саме: акт інвентаризації кредиторської заборгованості за 2002 рік, строк позовної давності якої минув та яка планувалася до списання, затверджений керівником підприємства (ВП ЮУ АЕС); розпорядчий документ (наказ) по ДП НАЕК «Енергоатом» про списання з бухгалтерського обліку ВП ЮУ АЕС ДП НАЕК «Енертоатом» кредиторської заборгованості перед ПрАТ «Південбудтранс» в сумі 1507236,57 грн.; витяг з регістрів аналітичного обліку ВП ЮУ АЕС за період 2001-2002 р.р відносно дебіторської заборгованості.

У зв'язку з відсутністю належного реагування на ці звернення, з боку відповідача, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до судового захисту своїх інтересів.

При дослідженні наданих сторонами доказів та аналізу обставин справи, вбачається, що в даному випадку спір фактично стосується наявності чи відсутності заборгованості між сторонами, який може бути вирішений іншим шляхом ніж тим, що заявлений позивачем, оскільки дані бухгалтерського обліку сторонньої юридичної особи не можуть виступати самі по собі предметом такого спору.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що між сторонами вже існував спір щодо стягнення заборгованості, який був предметом розгляду у справі № 6/318 (15/358). Вказана справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово. В ході розгляду, Одеським апеляційним господарським судом 19.02.2002 р. було прийнято постанову, якою було, зокрема, відмовлено ПрАТ «Південбудтранс» у позові до ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська атомна електрична станція».

Вказана постанова, згідно з поясненнями відповідача, і стала підставою для списання спірного боргу. В подальшому вказану постанову було скасовано, справу передано на новий розгляд. В ході подалього розгляду даної справи судами різних інстанцій, в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Південбудтранс» було остаточно відмовлено.

Отже, фактично, у ПрАТ «Південбудтранс» були відсутні грошові вимоги в даних правовідносинах до ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська атомна електрична станція».

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав суду належних доказів, які свідчать про наявність кредиторської заборгованості в розмірі 1507260,65 грн. у відповідача перед позивачем.

Навпроти, постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2014 р. по господарській справі № 15/358-6/318, за позовом ЗАТ «Південбудтранс» до ДП НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» про стягнення основного боргу 1544136,00 грн., пені 1661800,00 грн., штрафних санкцій 573750,00 грн., індексу інфляції, 64825,95 грн. 3% річних, було залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.04.2003 р., якою, як вже було вище вказано, відмовлено позивачу в задоволенні даного позову.

За правилами ст. ст. 34, 36 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Посилання позивача в обґрунтування позову лише на листування між сторонами та акт звірки станом на 01.09.14 р. не є такими доказами, які в розумінні ст. ст. 34, 36 Господарського процесуального кодексу України підтверджують відповідні обставини справи, а саме - заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 1507260,65 грн. та зобов'язання погасити цю заборгованість.

Належні докази, які свідчать про внесення до бухгалтерського обліку відповідача кредиторської заборгованості перед позивачем в сумі 1507260,65 грн. та про подальше списання цієї заборгованості, в матеріалах судової справи також відсутні.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що переривання строку позовної давності, при зверненні позивача у 2001 році до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів, не має ніякого відношення щодо записів у бухгалтерському обліку відповідача, оскільки стосується безпосередньо предмету спору, який розглядався в судовій справі № 6/318.

Отже, виходячи з наведених норм та обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати порушеним відповідачем суб'єктивного права позивача у спірних відносинах.

У зв'язку з цим у суду відсутні правові підстави для застосування у спірних відносинах інституту позовної давності.

Таким чином, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 02 березня 2015 р.

Суддя О.Г.Смородінова