ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" березня 2015 р.Справа № 916/4754/14

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкова Р.В., суддів - Щавинської Ю.М. та Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача Комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго", м.Южне Одеської області,

про стягнення 210413,59грн.

за участю:

представника позивача Мельник В.В. за довіреністю,

представників відповідача Нестерович О.П. за довіреністю, Чугунников І.В. - директор, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго", м.Южне Одеської області, про стягнення 147658,41грн. штрафу, 45370,36грн. пені, 831075грн. інфляційних та 9074,07грн. 3% річних, всього 210413,59грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору купівлі-продажу природного газу № 12/1050-БО-23, поставку відповідачу протягом жовтня-грудня 2013 року 747,797тис.куб.м. газу вартістю 3486032,21грн., акти приймання-передачі, порушення відповідачем строків оплати.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на нав'язування позивачем розрахунків обсягів природного газу відповідно до наказу Мінпалива від 15.07.2010 року № 288 „Про затвердження методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", встановлення тарифів Постановою НКРКП № 80 від 30.09.2011 року без врахування втрат природного газу в теплових мережах, порушення методикою принципів доцільності, адекватності, ефективності, збалансованості, зупинення дії методики з 30.12.2012. Вказує на недійсність актів приймання-передачі внаслідок підписання їх неповноважною особою з боку відповідача, встановлення тарифу на теплову енергію нижче ніж її собівартість, відсутність механізму компенсації відповідачу понесених внаслідок цього збитків, відсутність повідомлень з боку відповідача про наявність в нього збитків та посилається на інші обставини викладені у відзиві на позовну заяву та поясненнях. Посилається на укладання актів приймання-передачі значно пізніше вказаних у них періодів, невірний розрахунок стягуваних сум та інші викладені у відзиві (а.с. 42-46) та поясненнях обставини.

Також відповідач звернувся з клопотанням про зменшення штрафних санкцій на 99 відсотків внаслідок тяжкого фінансового стану.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2015 року у відповідності до положень ст. 69 ГПК України строк розгляду справи було продовжено до 09.02.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.02.2015 року справу №916/4754/14 було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Волков Р.В., суддя Щавинська Ю.М., суддя Мостепаненко Ю.І.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Між сторонами по справі був підписаний договір № 12/1050-БО-23 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе обов'язок передати у власність відповідачу у 2012 році природний газ, а відповідач - прийняти його та оплатити (а.с. 14-19).

Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

В матеріалах справи містяться акти приймання-передачі природного газу від 27 листопаду 2012 року (а.с.20), від 30 листопаду 2012 року (а.с.21), від 31 грудня 2012 року (а.с. 22) за спожитий відповідно у жовтні, листопаді та грудні природний газ загальним обсягом 747,797тис.куб.м. та вартістю 3486032,21грн.

Акти містять посилання на договір № 12/1050-БО-23 від 16.10.2012 року, підписи та печатки сторін.

Позивач визнає, що відповідач сплатив за газ у повному обсязі, але вказує на несвоєчасність такої оплати. В якості доказів здійснення оплати та періодів перерахування коштів надав реєстр прийнятих платежів на користь НАК „Нафтобаз України" від КПТМ „Южтеплокомуненерго" через АТ „Ощадбанк" за період з 16.10.12 по 11.07.2014 (а.с. 73-76) та Операції по рахункам 36-1-08-8-3 та 68-1-1-08-3 Договір „12/1050-БО-23" з 01.10.2012 по 31.05.2014 (а.с.25-27). Щодо фактичних строків здійснення платежів відповідач в судовому засіданні не заперечував.

Фактично договір виконаний сторонами як в частині поставки природного газу з боку позивача, так і в частині здійснення його оплати з боку відповідача, але останній здійснив таку оплату з порушенням встановлених строків.

П.6.1 договору встановлює, що оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Посилання відповідача на затримки в оформленні актів приймання-передачі газу не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки п.6.1 договору не пов'язує обов'язок оплатити отриманий газ з їх підписанням. Наявність актів є обов'язковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування

Відсутність субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах також не є підставою звільнення відповідача від передбаченої договором господарсько-правової відповідальності.

Вказана правова позиція з цих питань висловлена в Постанові Вищого господарського суду України від 11 липня 2013 року по справі № 5021/1407/12.

Відповідно до умов розділу 4 договору „Порядок обліку газу", відповідач мав можливість самостійно визначити обсяг фактично отриманого природного газу та здійснити оплату у встановленому п.6.1 договору порядку.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов не, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконав з порушенням встановленого договором строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору сторонами передбачено у разі невиконання відповідачем вимог п.6.1 договору стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, а за прострочення понад 30 днів додатково передбачено сплату штрафу у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

В наданому до суду розрахунку заявлених до стягнення сум (а.с.12-13) вбачається, що нарахування пені здійснено з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що нарахування здійснювалось по день отримання платежу включно. Свою позицію він пояснив тим, що позивач, отримавши платіж від відповідача, набуває можливості розпоряджатися грошовими коштами лише наступного дня. Тому вважає, що день надходження платежу також слід включити до періоду прострочки виконання.

Суд вважає таку правову позицію позивача хибною з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної оплати не повинен включатися до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

У той же час із наданого заявником розрахунку пені вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено позивачем з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата, що суперечить нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція щодо неприпустимості включення дня виконання зобов'язання до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, висловлена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.01.2015 року у справі № 910/23600/13.

З урахуванням вищевказаного, стягненню підлягає 1836,24грн. пені за прострочку сплати за жовтень, 27663,17грн. пені за прострочку сплати за листопад, 14524,43грн. пені за прострочку сплати за грудень, всього 44023,84грн.

Така ж саме помилка припущена позивачем під час розрахунку 3% річних та 7% штрафу за прострочку платежу понад 30 днів.

Стосовно стягнення 7% штрафу суд виходить з наступного.

Відповідно до встановленого сторонами строку оплати до 14го числа наступного місяця, 31й день прострочки сплати, який дає підстави для нарахування штрафу, припадає на 14.12.2012, 13.01.2013 та 13.02.2013 по платежах за жовтень, листопад та грудень відповідно.

Так, враховуючи обов'язок сплатити 244181,74грн. до 14.11.2012 року, виникнення права на стягнення штрафу за жовтневу поставку з 14.12.2012, здійснення відповідачем часткової оплати 14.12.2012 та наявність боргу понад 30 днів у розмірі 43181,74грн., стягненню підлягає 3022,72грн. замість 10022,72грн. заявлених позивачем.

За листопад позивачем вірно нараховано 92806,82грн. штрафу виходячи з наявної заборгованості у розмірі 1325811,75грн. станом на 13.01.2013.

Аналогічно, стягненню за грудень 2012 року підлягає 34328,86грн. штрафу виходячи з боргу у сумі 490412,31грн. станом на 13.02.2013.

Загальна суму штрафу становить 130158,40грн. (3022,72грн.+ 92806,82грн.+ 34328,86грн.).

Щодо 3 відсотків річних, то стягненню за вказаний позивачем період підлягає 8804,77грн. З них за поставку у жовтні 2012 року - 367,25грн., за поставку у листопаді 2012 року - 5532,64грн., за поставку у грудні 2012 року - 2904,88грн.

Відповідно до ч.3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17 грудня 2013 року N 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, інфляційні нараховані по зобов'язанням за листопад 2012 року підлягають стягненню в розмірі 4283,24грн., по зобов'язанням за грудень - в розмірі 2282,41грн. Всього до стягнення підлягає 6565,65грн. інфляційних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 99 відсотків внаслідок тяжкого фінансового стану, суд вважає його недоведеним, необґрунтованим належними доказами та таким, що задоволенню не підлягає, і відхиляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 251, 252, 253, 255, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, про стягнення з комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго", м.Южне Одеської області, 147658,41грн. штрафу, 45370,36грн. пені, 831075грн. інфляційних та 9074,07грн. 3% річних, всього 210413,59грн., - задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" (65481, м. Южне, Одеська обл., вул. Старомиколаївське шосе, 8, ідентифікаційний код 26134519) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 130158,40грн. штрафу, 44023,84грн. пені, 6565,65грн. інфляційних, 8804,77грн. 3% річних, 3791,71 грн. судового збору, а всього стягнути 193344 (сто дев'яносто три тисячі триста сорок чотири) 37 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 02.03.2015 року. Повний текст рішення складений 04 березня 2015 р.

Головуючий - Р.В. Волков

Суддя Ю.М. Щавинська

Суддя Ю.І. Мостепаненко