номер провадження справи 18/4/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 Справа № 908/261/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого центру "Запоріжгідропроект" (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11)

до відповідача: державного підприємства "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект" (69096, м. Запоріжжя, пл. Пушкіна, 4)

про стягнення 21772,42 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Солнцев П.Б., договір про надання правової допомоги від 05.02.2015 року, свідоцтво на право заняття адвокатської діяльністю № 1586 від 24.12.2003 року, паспорт серії СА № 578896 від 28.10.1997 року;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 14.01.2015 року звернувся позивач - товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничий центр "Запоріжгідропроект" з позовною заявою до відповідача - державного підприємства "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект" про стягнення 21772,42 грн., які складаються з: 15948,25 грн. заборгованості по оплаті виконаних робіт, 2790,94 грн. втрат від інфляції, 579,38 грн. 3% річних та 2453,85 грн. пені. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 13.20 на розробку науково-технічної продукції, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв'язку з наявністю порушення відповідачем грошового зобов'язання, позивач, керуючись умовами договору та приписами діючого законодавства, нарахував до стягнення втрати від інфляції, 3% річних та пеню. В обґрунтування правової позиції посилався на статті 526, 611, 624, 625, 887 ЦК України.

Ухвалою від 15.01.2015 р. порушено провадження у справі № 908/261/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/4/15, судове засідання призначене на 11 лютого 2015 року. У зв'язку з неявкою представника відповідача, невиконанням учасниками судового процесу вимог суду, розгляд справи відкладався на 04.03.2015 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними документальними доказами та закінчений 04.03.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені в позові; на вимогу суду надав документи, які залучені до матеріалів справи. Надав акт звірки взаємних розрахунків від 04.03.2015 р., підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився. Про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином, в порядку ст. 64 ГПК України. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20185739 від 02.03.2015 р. місцем знаходження державного підприємства «Державний проектний інституту «Запоріжцивільпроект» є: 69095, місто Запоріжжя, площа Пушкіна, буд. 4. Саме на цю адресу надсилались процесуальні документи. Зазначене свідчить, що судом вжиті належні заходи повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, місце і час розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий центр «Запоріжгідропроект» (виконавець, позивач у справі) та державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (замовник, відповідач у справі) 22.05.2013 р. уклали договір на розробку науково-технічної продукції № 13.20 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе на розробку проекту нормативів ГДС забруднюючих речовин, які надходять зі зливовими водами по вул. Лермонтова (від вул. Правди до вул. Заводської) у р. Дніпро.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість зазначених в п. 1.1 договору робіт визначається кошторисом, що додається до договору. і становить 15948,25 грн. в тому числі ПДВ 2658,04 грн. Вартість робіт може змінюватися в залежності від офіційного індексу цін за узгодженням з замовником.

Розрахунки проводяться за фактично виконані роботи протягом 15 банківських днів з моменту їх виконання і підписання акту про факт виконаної роботи. Підписання такого акту здійснюється в порядку забезпечення виконання замовником зобов'язання з оплати виконаних робіт. Передача виконаних робіт від виконавця до замовника проводиться за актом прийому-передачі після повної оплати виконаних робіт, згідно підписаним актам про факт виконання робіт (п. 2.2 договору).

В додатку № 2 договору «Календарний план» сторони визначили строк виконання робіт - травень - липень 2013 рік.

Позивач зобов'язання щодо виконання розробки проекту нормативів ГДС забруднюючих речовин, які надходять зі зливовими водами по вул. Лермонтова у р. Дніпро у встановлені календарним планом строки виконав в повному обсязі, про що сторонами у відповідності до п. 2.2 договору складний та підписаний Акт № 01 від 19.07.2013 р. на загальну суму 15948,25 грн. В Акті вказано, що виконані роботи відповідають умовам договору претензій у замовника не має.

Відповідач зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати виконаних робіт у встановлені договором строки не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 15948,25,00 грн.

Внаслідок порушення відповідачем зобов'язань за договором, наявності заборгованості за виконані роботи (розробка проекту), позивач спрямував на його адресу лист № 177 від 04.09.2014 р. з проханням погасити суму заборгованості та з зазначенням реквізитів для оплати.

Також матеріали справи містять лист комунального підприємства «Управління капітального будівництва» № 03/675 від 26.09.2014 р., яким повідомлено позивача про повний розрахунок з відповідачем по об'єкту «Реконструкція вул. Лермонтова (від вулиці Правди до вул. Заводській) у місті Запоріжжя.

У зв'язку з відсутністю відповіді на лист № 177 від 04.09.2014 р. та несплатою вартості виконаних позивачем робіт, позивач направив на адресу відповідача претензію № 220 від 06.10.2014 р. з проханням протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги погасити заборгованості у сумі 15948,25 грн. та попередив про намір звернутися за захистом порушених прав та законних інтересів з позовом до суду.

Невиконання відповідачем зобов'язань за договором стало підставою для звернення позивача за захистом порушених прав та законних інтересів з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 887 ЦК України встановлено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати виконаних робіт на суму 15948,25 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи, зокрема підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків від 04.03.2015 р.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 15948,25 грн. основного боргу задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 579,38 грн. за період з 12.08.2013 року по 27.10.2014 року та 2790,94 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2013 р. по вересень 2014 р. включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним вірно, а вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 12 серпня 2013 р. по 27.10.2014 р. у розмірі 579,38 грн., такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 2790,94 грн. слід зазначити, що наданий розрахунок є невірними, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, враховуючи лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р інфляційні втрати за зазначений позивачем період з вересня 2013 р. по вересень 2014 р. складають 2785,55 грн., в решті вимог про стягнення 5,39 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в позові.

За порушення відповідачем строків оплати наданих послуг (розробка науково-технічної продукції) позивач, враховуючи положення п. 4.2 договору, просив стягнути 2453,85 грн. пені за період прострочення з 12.08.2013 р. по 11.08.2014 р. (365 календарних днів).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Умовами п. 4.2 договору встановлено, що за прострочення оплати виконаних робіт, зазначених в п. 1 договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми виконаних робіт за кожен день прострочення, але не вище подвійної облікової ставки НБУ. що діяла в період прострочення.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, оскільки позивачем допущені як арифметичні помилки, так і недотримані приписи щодо порядку і строку нарахування пені. Так, стягненню підлягає пеня за загальний період з 10.08.2013 р. по 10.02.2014 р. Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені за вказаний позивачем період, тобто починаючи з 12.08.2013 р., суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме - в розмірі 1039,91 грн. за період з 12.08.2013 р. по 10.02.2014 р., в частині стягнення 1413,94 грн. пені, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (69096, м. Запоріжжя, пл. Пушкіна, 4, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничний центр «Запоріжгідропроект» (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11, код ЄДРОПУ 37167214) 15948,25 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок вісім грн. 25 коп.) основного боргу, 579,38 грн. (п'ятсот сімдесят дев'ять грн. 38 коп.) 3% річних, 2785,55 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят п'ять грн. 55 коп.) інфляційних втрат, 1039,91 грн. (одну тисячу тридцять дев'ять грн. 91 коп.) пені, 1707,90 грн. (одну тисячу сімсот сім грн. 90 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 10 березня 2015 р.