ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2015 р. Справа № 918/1684/14

Господарський суд Рівненської області у складі колегії суддів: Бережнюк В.В. (головуючий), Качур А.М., Андрійчук О.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АККОРД ЛОГІСТИК"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД"

про стягнення заборгованості в сумі 54 388 грн. 36 коп.

Представники:

Від позивача : Мітюкова К.С.

Від відповідача : Кучмак В.З.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АККОРД ЛОГІСТИК" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" про стягнення 54 388 грн. 36 коп. боргу, з яких 14 851 грн. 67 коп. - вартість простоїв та 36 291 грн. 74 коп. - штрафні санкції, які у сукупності позивач об'єднав у основну заборгованість у загальній сумі 51 143 грн. 41 коп., 347 грн. 66 коп. - 3% річних та 2 897 грн. 29 коп. пеня, що нараховані на суму основного боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем укладено Договір транспортного експедирування №2-Т від 16.05.2014 р. та Договір-Заявку №1 транспортного експедирування від 08.07.2014 р. На виконання останніх позивач зробив міжнародне перевезення вантажу. У результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, як вказує ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК", останній поніс витрати за простої на території України, на суму 14 851 грн. 67 коп. Також відповідачу на підставі п.5.3.3. Договору транспортного експедирування №2-Т нараховано штрафні санкції за відмову від завантаження по Договору-Заявці №1 у розмірі 36 291 грн. 74 коп. Для ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" було виставлено рахунки на оплату понесених позивачем витрат та штрафних санкцій. Відповідачем останні залишені без належного реагування.

Позивач вважає, що 14 851 грн. 67 коп. вартості простоїв та 36 291 грн. 74 коп. штрафних санкцій у сукупності є непогашеною основною заборгованістю ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" у загальному розмірі 51 143 грн. 41 коп. На цю суму ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" нарахував 347 грн. 66 коп. 3% річних та 2 897 грн. 29 коп. пені. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача всього 54 388 грн. 36 коп. боргу.

Відповідач надав письмовий відзив, у якому вимоги ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" не визнає, так як вважає, що позивачем не доведено, що понаднормовий простій автотранспорту згідно Договору-Заявки №1 від 08.07.2014 р. стався саме з вини відповідача. На підтвердження понесених витрат позивачем надано кошторис непередбачених транспортних витрат та звіт щодо хронології подій. Наголошує, що дані документи не є належними і допустимими доказами понесених ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" витрат. Крім того зазначає, що відсутні докази, які підтверджують, що під час виконання позивачем своїх обов'язків за договором експедирування стосовно вантажу з боку митних органів або інших державних органів чинились перешкоди. Також ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо сплати 3% річних в сумі 347 грн. 66 коп. та 2897 грн. 29 коп., оскільки кошти заявлені до стягнення позивачем не є грошовим зобов'язанням.

За наведеного просить в позові відмовити.

У судових засіданнях, у тому числі і 10.03.2015 р., представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив стягнути із ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" всього 54 388 грн. 36 коп. боргу. Натомість представник відповідача надавав пояснення, які співпадають з позицією, що викладена у письмовому відзиві. Просив у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повно та об'єктивно оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити. При цьому суд виходив з такого.

Судом встановлено, що 16 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АККОРД ЛОГІСТИК" (Експедитор) укладено Договір транспортного експедирування №2-Т (арк.с. 19-23). Згідно п.п. 1.1., 1.2. цей Договір визначає порядок взаємовідносин, що виникають між Сторонами з організації та забезпечення транспортно-експедиторських послуг, що надаються Експедитором Клієнту, пов'язаних з перевезенням експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу, в міжнародному та внутрішньому сполученні та їх розрахунками. Експедитор діє від свого імені, за рахунок і за дорученням Клієнта, і зобов'язується надати Клієнту комплекс транспортно-експедиторських послуг, пов'язаних з організацією перевезень, зберіганням, доставкою вантажів. У свою чергу Клієнт зобов'язується оплатити за такі послуги встановлену сторонами плату (плата за перевезення).

У пункті 1.3. Договору визначено, що умови надання послуг, а також перелік операцій, які необхідні для здійснення перевезень, узгоджуються сторонами в Заявках, які заповнюються сторонами перед кожним окремим перевезенням. Заявка є невід'ємною частиною цього Договору і повинна містити наступні дані: маршрут, держ.номер транспортного засобу, вимоги до транспортного засобу, ПІБ та паспортні дані водія, тип, вагу і об'єм вантажу, дату і час завантаження, назву вантажовідправника, його адресу і контактні дані особи, відповідальної за завантаження товару, назву і адресу органу митного оформлення вантажу, погран.перехід, дату і час розвантаження, адресу розвантаження, назву вантажоодержувача та контактні дані особи, відповідальної за приймання товару, вартість перевезення, терміни і умови розрахунків, особливі умови. Перелік даних, які повинні міститися в заявці, не є вичерпним і може бути змінений і/або доповнений Експедитором на його розсуд. У разі виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за цим Договором, пріоритетними є умови, зазначені в заявці.

Відповідно до пунктів 5.3.3. та 5.3.4. Договору за відмову від завантаження після підтвердження Заявки, Клієнт зобов'язаний оплатити на користь Експедитора штраф у розмірі 30% від вартості перевезення, зазначеної в Заявці на дане перевезення і додатково холостий пробіг транспортного засобу у розмірі 2 EURO за 1 км. У разі простою Клієнт зобов'язаний сплатити на користь Експедитора штраф у розмірі 500 грн. за кожну розпочату добу простою на території України і 1000 грн. за кожну розпочату добу простою на іноземній території. При простої транспортного засобу на погран. переході через проблеми з документами і вантажем, Клієнт зобов'язаний сплатити Експедитору штраф у розмір 1000 грн. за кожну розпочату добу простою.

У разі несвоєчасної оплати виставленого рахунку за надані послуги, Клієнт зобов'язаний оплатити Експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п.5.3.12. Договору).

За пунктом 9.1. цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 р., якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку Договору не повідомить письмово іншу сторону про розірвання Договору, термін його дії буде автоматично пролонгований на наступний календарний рік. Закінчення терміну дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення, які мали місце під час його дії.

У процесі виконання Договору транспортного експедирування №2-Т 08 липня 2014 року сторони підписали Договір-Заявку №1 транспортного експедирування, яким погодили, що Експедитор (позивач) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони - Клієнта (відповідач) надати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу Клієнта, шляхом укладання від імені Клієнта та за його рахунок договору перевезення вантажу з третьою особою (арк.с. 24-25). Маршрут перевезення: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван. Назва та категорія небезпечності вантажу: м'ясо, напівтуші навалом. Вартість перевезення 5100 доларів USD.

Розрахунки за цим Договором здійснюються: 50% передоплата на завантаженні, 50% по факту прибуття авто на місце розвантаження, шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок Експедитора (п.2.3. Договору-Заявки).

Згідно п.4.2. Договору-Заявки у випадку понаднормативного простою транспортного засобу під завантаженням/вивантаженням та митним оформленням Клієнт сплачує Експедитору пеню у розмірі 500 грн. за кожну почату добу простою на території України та 1000 грн. за кожну почату добу простою на іноземній території.

З метою виконання домовленостей позивача та відповідача ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" (Експедитор) уклав із ФОП Альміз Наталією Михайлівною (Виконавець) Договір-Заявку №2 від 08.07.2014 р., за яким Виконавець зобов'язаний за плату здійснити перевезення вантажу Експедитора та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві) (арк.с. 124-125). Маршрут перевезення: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван. Назва та категорія небезпечності вантажу: м'ясо, напівтуші навалом. Вартість перевезення 5000 доларів USD.

ФОП Альміз Н.М. виставила позивачу рахунок №10 від 10.07.2014 р. для здійснення передоплати вартості міжнародного перевезення вантажу по маршруту: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван, та вартості простоїв на території України. Всього на суму 30 645 грн. 00 коп. без ПДВ (арк.с. 121).

Пізніше 31.07.2014 р. ФОП Альміз Н.М. виставила позивачу рахунок №10/1 для здійснення оплати вартості міжнародного перевезення вантажу (залишок по оплаті) по маршруту: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван, вартості простоїв на іноземній території, перевитрат палива, вартості відрядження водія на іноземній території. Всього на суму 43 707 грн. 97 коп. (арк.с. 122).

Між ФОП Альміз Н.М. та позивачем підписано акт виконаних робіт №10/1 на загальну суму 74 352 грн. 97 коп. без ПДВ (арк.с. 123).

У матеріалах справи міститься надана позивачем банківська виписка за 18.08.2014 р., із якої вбачається, що ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" здійснив оплату для ФОП Альміз Н.М.: 11.07.2014 р. за транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку №10 від 10.07.2014 р. у сумі 30 045 грн. 00 коп. без ПДВ, та 04.08.2014 р. за транспортно-експедиційні послуги та простої згідно рахунку №10 від 10.07.2014 р. та №10/1 від 31.07.2014 р. у сумі 30 456 грн. 30 коп. без ПДВ (арк.с. 33).

Таким чином, позивач на виконання умов Договору-Заявки №1 організував та здійснив міжнародне перевезення вантажу по маршруту: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван. Доказом цього є наявні у матеріалах справи копія CMR A №359049 від 09.07.2014 р., SOUCHE №1 SX 75398287 du CARNET TIR та SOUCHE №2 SX 75398287 du CARNET TIR (арк.с. 67-69).

У свою чергу ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" виставив відповідачу рахунок №3 від 10.07.2014 р. для здійснення передоплати за міжнародне перевезення вантажу по маршруту: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван, на суму 29 728 грн. 23 коп. без ПДВ. (арк.с. 27).

У процесі здійснення послуг перевезення вантажу між сторонами у справі велася переписка у вигляді письмових претензій та листів, виставлених позивачем до ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД". Також відбувалася переписка електронною поштою (арк.с. 35-62). У претензіях та електронних листах йшлося про те, що ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків, передбачених Договором-Заявкою №1 від 08.07.2014 р., несе додаткові витрати, пов'язані зі збереженням вантажу (оплата простоїв, перевитрати палива, оплата проживання водія на іноземній території тощо).

У подальшому, ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" виставив для ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" рахунки №4 від 30.07.2014 р. та №5 від 31.07.2014 р. на оплату відповідачем додатково простоїв на території України, простоїв на іноземній території, перевитрат палива, вартості відрядження водія на іноземній території (арк.с. 28-29).

Відповідачем оплачено вартість перевезення по маршруту: Україна, Дубно - Вірменія, Єреван - 5100 доларів USD. Вказане підтвердили представники сторін у судових засіданнях.

Також у матеріалах справи міститься копія Заявки №1 від 28.07.2014 р. до Договору транспортного експедирування №2-Т, згідно якої позивач повинен здійснити перевезення вантажу по маршруту: Україна, м.Дубно - Туркменістан, м.Ашхабад. Вартість перевезення - 10 000 дол. США (арк.с. 26). У Заявці наявний підпис уповноваженої особи позивача та печатка ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК". Зі сторони відповідача даний документ підписаний, проте печатка відсутня.

Як вказує позивач, ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" не здійснив оплату простоїв на загальну суму 14 851 грн. 67 коп.

Крім того, ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" виставив відповідачу рахунок №6 від 31.07.2014 р. на оплату штрафних санкцій, що нараховані за відмову від завантаження по Заявці №1 від 28.07.2014 р., на суму 36 291 грн. 74 коп. (арк.с. 30).

Позивачем складено та підписано акти виконаних робіт від 31.07.2014 р., у яких відображено його витрати (арк.с. 31-32). Зі сторони відповідача дані акти не підписані.

ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" вважає, що вартість простоїв на суму 14 851 грн. 67 коп. та нараховані штрафні санкції у розмірі 36 291 грн. 74 коп. є основною заборгованістю, яка виникла у відповідача у результаті неналежного виконання договірних відносин, що існують між сторонами.

Керуючись умовами Договору транспортного експедирування №2-Т та Договору-Заявки №1, з огляду на несвоєчасне виконання зобов'язання по погашенню вищезгаданої основної заборгованості у загальній сумі 51 143 грн. 41 коп. (14 851 грн. 67 коп.+36 291 грн. 74 коп.), позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 2 897 грн. 29 коп.

Покликаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував 347 грн. 66 коп. - 3% річних.

Розрахунки санкцій наведено на аркушах справи 14-15.

Отже, загальна сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 54 388 грн. 36 коп. боргу (14 851 грн. 67 коп. + 36 291 грн. 74 коп. + 347 грн. 66 коп. + 2 897 грн. 29 коп. = 54 388 грн. 36 коп.).

За умовами ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Частиною першою статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 626 Цивільного кодексу України, встановлює поняття договору, відповідно до якої, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Цивільним кодексом України (ст.629) встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №2-Т від 16.05.2014 р. є договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина друга статті 193 Господарського кодексу України визначає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У процесі розгляду даного спору судом встановлено, що як позивач, так і відповідач виконали належним чином умови Договору-Заявки №1 від 08.07.2014 р., оскільки позивач організував та здійснив перевезення вантажу по маршруту: Україна, м.Дубно - Вірменія, м.Єреван. У свою чергу відповідач оплатив вартість перевезення у сумі 5100 USD.

Разом з тим, позивач звернувся з даним позовом, оскільки вважає, що ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" не виконало належним чином умови укладених між сторонами договорів, у результаті чого утворилася заборгованість у загальній сумі 54 388 грн. 36 коп.

Щодо стягнення з відповідача 14 851 грн. 67 коп. вартості простоїв суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Частиною другою статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Учасники господарських відносин фіксують у своєму бухгалтерському обліку, операції на підставі первинних документів. У свою чергу первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення (ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 p. № 996-XIV).

Відповідно належними доказами перевитрат палива і відрядних водія може бути тільки бухгалтерський документ, який підтверджує ці витрати. Замовник зобов'язаний оплатити перевізнику вартість простою у тому разі, якщо такий простій стався з вини замовника.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 11 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. Перевізник не зобов'язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Так, позивач надав докази, які підтверджують залучення ним до виконання договору транспортного експедирування іншого суб'єкта господарювання - ФОП Альміз Н.М. Також надано документи на підтвердження оплати послуг, наданих таким суб'єктом господарювання.

Для підтвердження ж понесення витрат, пов'язаних із простоями, позивачем надано суду кошторис непередбачених транспортних витрат та звіт щодо хронології подій (арк.с. 65-66); витяг з карткового рахунку Альміз С.П. про те, що на рахунок останнього внесено кошти, які потім було знято; квитанцію № BASS-, яка підтверджує факт внесення коштів (арк.с. 128-13). Також надано відомість додаткових витрат та відомість витрат палива.

Однак наведені матеріали не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази понесення позивачем витрат, пов'язаних із простоями, оскільки кошторис непередбачених транспортних витрат та завіт щодо хронології подій складений підприємцем Альміз Н.М., а не ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК", та не відображено на підставі яких саме первинних бухгалтерських документів їх обраховано, і чи пов'язано це із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань.

Також матеріали справи не містять відомостей щодо особи Альміз С.П., та відсутня будь-яка інформація щодо існування між останнім та позивачем договірних відносин з приводу виконання Договору транспортного експедирування №2-Т, та відповідно не вбачається можливим встановити, яке відношення мають перераховані на картку Альміз С.П. кошти та складені ним відомості витрат палива та додаткових витрат, до відносин, що склалися між ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" та ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД".

Будь-яких інших доказів, зокрема документів на підтвердження того, що простій стався у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивачем не надано. Відсутні також первинні бухгалтерські документи, які підтверджують понесення ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" витрат у зв'язку з простоями, та відображають відповідні господарські операції.

Офіційних підтверджень від митних органів щодо затримання вантажу, його перевірки тощо, у період з 22.07.2014 року та до моменту його розмитнення 30.07.2014 року на митниці (Вірменія), матеріали справи не містять, та позивачем таких доказів не подано. Також не наведено фактів порушень відповідачем митних правил, чи невідповідності товару, що переміщувався через митний кордон України, супровідним документам, інвойсу та даним попередньої митної декларації.

Отже, надані докази не спроможні надати повну та вичерпну інформацію про обставини, що входять до предмету доказування в частині позовних вимог про стягнення витрат у зв'язку з простоями. Вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача таких витрат не доведені, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" 36 291 грн. 74 коп. штрафних санкцій суд звертає увагу на слідуюче.

Як вказувалося вище, у справі міститься копія Заявки №1 від 28.07.2014 р. до Договору транспортного експедирування №2-Т, згідно якої позивач повинен здійснити перевезення вантажу по маршруту: Україна, м.Дубно - Туркменістан, м.Ашхабад. У останній наявний підпис та печатка позивача. Зі сторони відповідача даний документ підписаний, проте печатка відсутня.

Позивач зазначає, що ним було подано автомобіль для завантаження після підписання згаданого документу. Проте відповідач відмовився від завантаження. Тому ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК", покликаючись на п.5.3.3. Договору транспортного експедирування №2-Т нарахував штрафні санкції у сумі 36 291 грн. 74 коп., для оплати яких виставив відповідний рахунок.

Відповідач у свою чергу наголошує, що відсутність на Заявці №1 від 28.07.2014 р. печатки вказує на те, що такий документ у формі, визначеній договором, не підтверджений.

У ч.1 ст. 917 ЦК України вказано, що перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. За ч.1 ст.918 цього Кодексу завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами п.3.3.3. Договору транспортного експедирування №2-Т Експедитор зобов'язаний надати під завантаження транспортний засіб у зазначений в заявці термін. Час прибуття транспортного засобу на завантаження вважається з моменту надання водієм подорожнього листа або реєстрації в журналі представника вантажовідправника, але не раніше часу подачі, зазначеного в заявці.

У той же час у матеріалах справи відсутні будь-які документи, що засвідчують подання позивачем транспортного засобу до ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" для завантаження на виконання умов Заявки №1 від 28.07.2014 р. Ні позивачем, ні відповідачем такі докази не надані.

Також слід зауважити, що відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Так, у абзаці 3 пункту 1.3. Договору транспортного експедирування №2-Т сторони погодили, що заявка вважається підтвердженою, якщо вона підписана уповноваженими представниками Сторін та скріплена печаткою або офіційним штампом Сторін.

Отже, фактично сторони добровільно погодили обов'язковість скріплення печаткою заявок на перевезення вантажу.

Оскільки на Заявці №1 від 28.07.2014 р. відсутня печатка ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД", тому суд погоджується з твердженням відповідача про те, що згаданий документ не може вважатися підтвердженим.

Пункт 5.3.3. Договору №2-Т від 16.05.2014 р. передбачає можливість нарахування позивачем штрафу у розмірі 30% від вартості перевезення, зазначеної в Заявці на дане перевезення і додатково холостий пробіг транспортного засобу у розмірі 2 EURO за 1 км, у разі відмови від завантаження після підтвердження Заявки.

Так як Заявка №1 від 28.07.2014 р. не може вважатися підтвердженою, та враховуючи, що сторонами не надано доказів, які засвідчують подання транспортного засобу до ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" для завантаження на виконання умов даної Заявки, тому у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу штрафних санкцій, передбачених п.5.3.3. Договору №2-Т від 16.05.2014 р.

Відтак, позовна вимога про стягнення із ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" на користь позивача штрафних санкцій у сумі 36 291 грн. 74 коп. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Слід звернути увагу, що звертаючись до суду із даним позовом, ТзОВ "АККОРД ЛОГІСТИК" вартість простоїв та нарахований за відмову від завантаження штраф відніс до основної заборгованості.

У статті 142 Постанови Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969 р. №401, якою затверджено нині чинний Статут автомобільного транспорту УРСР, наведено визначення простою, під яким розуміється затримка з вини вантажовідправника або вантажоодержувача автомобілів (автопоїздів), а також обмінних напівпричепів, поданих під вантаження або розвантаження, понад установлені строки.

У той же час за частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відтак, неустойка носить акцесорний характер по відношенню до основного зобов'язання.

Наведене підтверджується і приписами Закону України частини 1 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої до грошових зобов'язань боржника не включаються, зокрема, неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

Отже, штраф, у т.ч. за простій, за своєю правовою природою не є грошовим зобов'язанням, в розумінні статей 230, 231, 232 Господарського кодексу України, глави 47 та глави 48 Цивільного кодексу України, а є санкцією, якою забезпечується виконання зобов'язання.

Вказане також відображено у судовій практиці, зокрема у постанові ВГСУ від 17.04.2012 р. по справі № 1/93/5022-1253/2011.

Тому висновок позивача про те, що вартість простоїв та нарахований ним штраф слід відносити до основної заборгованості, є хибним.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 347 грн. 66 коп. - 3% річних та 2897 грн. 29 коп. пені, нарахованих на суму простоїв та штрафу у загальному розмірі 51 143 грн. 41 коп., суд зазначає наступне.

Системний аналіз норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що обов'язок сплатити неустойку за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні статті 509 ЦК України, оскільки останнє є одним з видів забезпечення виконання основного зобов'язання, у тому числі й грошового.

У той же час правова природа неустойки дещо інша, оскільки остання є одним з видів забезпечення виконання зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2014 року у справі № 3-2гс14.

Відповідно до частини 3 статті 82 ГПК України обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Нi приписами Цивiльного кодексу України, нi Господарського кодексу України, нi Договором №2-Т вiд 16.05.2014 року, нi iншими правовими нормами, якi регулюють спiрнi правовiдносини, не передбачено нарахування пенi на штраф.

За таких обставин, зважаючи на вищевказані приписи та пряму заборону нараховування будь-яких процентів на неустойку (штраф, пеню), встановлену частиною 2 статті 550 ЦК України, а також враховуючи безпідставність позовних вимог у частині стягнення з ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" вартості простоїв та штрафних санкцій у загальному розмірі 51143 грн. 41 коп., суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у позивача для нарахування у даному випадку відповідачу трьох процентів річних та пені.

Відтак, у частині позовних вимог про стягнення з ТзОВ "КОМПАНІЯ "ЗЕВС ЛТД" 347 грн. 66 коп. - 3% річних та 2897 грн. 29 коп. пені у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В свою чергу господарський суд, керуючись положеннями статті 43 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, враховуючи усе викладене вище, зважаючи на недоведеність належними та допустимими доказами позивачем обставин, викладених у тексті позовної заяви, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність даних позовних вимог, у зв'язку з чим у задоволенні вказаного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено "10" березня 2015 року.

Судді Бережнюк В.В.

Качур А.М.

Андрійчук О.В.