КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа№ 910/25331/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства ,,Ватутінськінвестбуд"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р.

у справі № 910/25331/14 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Комунального підприємства ,,Ватутінськінвестбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Варта"

про стягнення 6 291,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство ,,Ватутінськінвестбуд" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Варта" (далі - відповідач) про стягнення 6 291,08 грн. заборгованості за договором № 1627 про передачу майна комунальної власності територіальної громади Деснянського району міста Києва в оренду від 01.01.2010р. за період з червня 2012р. по вересень 2012р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/25331/14 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення ЦК України, та дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади Деснянського району міста Києва в оренду №1627 від 01.01.2010р. є таким, що припинився 01.04.2012р., доказів продовження строку дії вказаного договору суду не надано, тому підстави для нарахування позивачем відповідачу орендної плати за період з червня 2012 року по вересень 2012 року та вартості комунальних послуг у позивача відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/25331/14 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Також скаржник зазначає, що відповідач не надав достатніх доказів, які б звільняли його від виконання своїх зобов'язань по договору оренди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015р. апеляційну скаргу Комунального підприємства ,,Ватутінськінвестбуд" на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/25331/14 прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 23.02.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про її необґрунтованість, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 23.02.2015р. представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, повноважний представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений своєчасно та належним чином ухвалою суду від 23.01.2015р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 012.

Заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи його належне повідомлення, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2010р. між Комунальним підприємством ,,Ватутінськінвестбуд" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Варта" (далі - орендар, відповідач) укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади Деснянського району міста Києва в оренду № 1627 (далі - договір, а.с. 9-12).

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець на підставі розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 31.12.2009р. № 1229, додаток 1 пункт 7 зобов'язався передати, а орендар прийняти в оренду нежитлове приміщення (будівлю, споруду) за адресою: вул. Електротехнічна 11, загальною площею 95,80 кв.м. для розміщення офісу та складу.

Згідно з п.2.1 договору об'єктом оренди є :

- нежитлове приміщення (будівля споруда), загальною площею 95,80 кв.м, в тому числі :

- на 1 поверсі - 73,40 кв.м; місця загального користування - 22.40 кв.м;

- згідно викопіювання з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток 3);

- устаткування, інвентар та інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток 5).

Відповідно до п.3.1 договору за користування об'єктом оренди орендар зобов'язався сплачувати орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади Деснянського району, затвердженої рішенням № 7 Деснянської райради від 7 грудня 2006р., місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною до цього договору (додаток 1) на дату підписання договору становить 3 392,40 грн.

Пунктом п.3.7 договору сторони погодили, що вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж спільного використання, не входить до складу орендної плоти та сплачується орендарем окремо на підставі розрахунків вартості послуг, визначеному в додатку №2 до цього договору, або договорів, укладених орендарем безпосередньо з організаціями, що надають такі послуги.

Відповідно до п.9.1 договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 01.12.2011р., договір діє до 31 березня 2012р. включно.

На підставі акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.04.2007р. позивачем було передано відповідачу приміщення площею 95,80 кв.м. яке знаходиться за адресою: вул. Електротехнічна, 11.

Актом прийому - передачі нежитлового приміщення від 31.12.2010р. відповідачем частково було повернуто позивачу приміщення площею 40,50 кв.м.

Актом прийому - передачі нежитлового приміщення від 01.02.2011р. відповідачем частково було повернуто позивачу приміщення площею 21,90 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов договору оренди не оплачено орендну плату за період з червня по вересень 2012р., внаслідок за ним рахується заборгованість в розмірі 4 719,45 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в розмірі 317,82 грн., 37,48 грн. - вартість послуг за технічне обслуговування інженерного обладнання, 80,48 грн. - за утримання прибудинкової території, 46,94 грн. - за вивезення твердих побутових відходів, 103,08 грн. - за водопостачання та водовідведення, 950,99 грн. - за електроенергію, 34,84 грн. - за проведення хімічного аналізу стічних вод.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що позивачем не було погоджено пропозицію відповідача щодо продовження строку дії договору з внесенням до нього змін, у зв'язку з чим відповідач повідомив позивача листом від 28.05.2012р. про звільнення орендованого приміщення з 01.06.2012р., у зв'язку з закінченням строку дії договору, та просив позивача прийняти вказане приміщення по акту.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, вказавши, що договір оренди припинив свою дію 01.04.2012р., відповідач звільнив орендовані приміщення 01.06.2012р., тому відсутні підстави для нарахування орендної плати та плати за комунальні послуги за період з червня по вересень 2012р.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За правовою природою, укладений між сторонами договір є договором оренди, регулювання якого на законодавчому рівні визначено положеннями Цивільного кодексу України щодо відносин найму (оренди) - глава 58, параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Оскільки передане за договором в оренду майно належить до комунальної власності, правовідносини, які виникли між сторонами у зв'язку з його укладенням, регулюються також нормами спеціального Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з ст.ст. 2, 19 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлюється, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За змістом ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Сторони договору оренди погодили строк дії договору, який було визначено в п. п.9.1 договору - до 31.12.2010р. та було продовжено до 31.03.2012р. включно додатковою угодою №1 від 01.12.2011р.

В пункті п.9.9 договору оренди обумовлено, що договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п.9.2 договору оренди усі зміни та доповнення договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Згідно з п.9.3 договору після закінчення строку дії договору оренди орендоване приміщення (будинок) має бути звільненим і передано орендодавцю за актом.

Відповідно до п.9.4 договору укладання повторного договору оренди на вказане приміщення проводиться на підставі нових розпорядчих документів (розпорядження) після звернення орендаря, поданого не пізніше як за місяць до закінчення строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до позивача з листом №19 від 28.04.2012р., в якому просив не затримувати підпис заяви на продовження договору оренди, оскільки строк дії укладеного договору та додаткової угоди №1 від 01.12.2011р. закінчився 01.04.2012р. Вказаний лист отримано позивачем 28.04.2012р., про що свідчить його штамп на листі з вхідним номером документу.

В подальшому, відповідач листом №23 від 28.05.2012р. повідомив позивача про те, що за відсутності погодження позивача щодо оформлення документів на продовження строку дії укладеного сторонами договору, юридичні підстави займати орендоване приміщення, враховуючи закінчення строку дії договору, у відповідача відсутні, а тому повідомляв позивача про звільнення орендованого приміщення з 01.06.2012р. та просив прийняти орендоване приміщення по акту.

Матеріали справи не містять доказів погодження сторонами продовження строку дії договору, зокрема, шляхом укладення повторного договору оренди, як то обумовлено п.9.4 договору чи внесення змін та доповнень у письмовій формі до договору у відповідності до п.9.2 договору.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади Деснянського району міста Києва в оренду №1627 від 01.01.2010р. є таким, що припинився 01.04.2012р.

Положеннями ст. 785 ЦК України закріплено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Після припинення договору оренди (найму) припиняється і обов'язок орендаря щодо сплати орендних платежів за договором та виникає обов'язок останнього щодо негайного повернення майна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звільнив приміщення 01.06.2012р., сплативши всі належні платежі за фактичне користування приміщенням до 01.06.2012р.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі в частині позовних вимог про стягнення орендної плати за період з червня по вересень 2012р. та вартості комунальних послуг.

Оскільки позовні вимоги про стягнення орендної плати та вартості комунальних послуг задоволенню на підлягають, то позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 317,82 грн., нараховані на суму заборгованості по орендній платі, також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, з підстав наведених вище, тому колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/25331/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/25331/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства ,,Ватутінськінвестбуд" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко