ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

05 березня 2015 р. Справа № 902/44/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

прокурора: Манзій І.Р., службове посвідчення;

позивача: Кузьменко О.С. - сільський голова;

відповідача: ОСОБА_2- представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом: Прокурора Оратівського району (22600, смт. Оратів, вул. І.Франка, 6) в інтересах держави в особі Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області (22653, Вінницька обл., Оратівський район, с. Балабанівка, вул. Леніна, 25)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (19100, АДРЕСА_1)

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Оратівського району Вінницької області в інтересах держави в особі Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Позов ґрунтується на тому, що сільською радою прийнято рішення «Про приведення у відповідність до чинного законодавства розміру орендної плати за земельні ділянки водного фонду на території сільської ради», відповідно до якого встановлено 6 % від нормативно - грошової оцінки землі, яку також змінено в законодавчому порядку.

Ухвалою від 20.01.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 05 лютого 2015 року.

У зв'язку з неявкою представника позивача та необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 05.03.15 р.

У визначений час в судове засідання з'явилися усі учасники судового процесу.

Прокурор та позивач заявлений позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, з підстав викладених у відзиві, та просив суд у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі обставини.

На підставі рішення 16 сесії 5 скликання Балабанівської сільської ради від 16.10.2008 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) 16.10.2008 року укладено договір оренди землі, відповідно до якого відповідач отримав у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,8794 га, у т.ч.: під водою - 6,7876 га; прибережна смуга 0,0918 га., строком на 15 років (п.п. 1,2,8 Договору), який зареєстровано у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК 10.04.2012 р.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки на той час складала 49 156,00 грн. (п. 5 Договору).

Пунктом 9 Договору сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 2,11 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка сплачується орендарем щоквартально, до 5 числа наступного кварталу (п. 11 Договору).

Земельну ділянку передано за актом приймання-передачі 16.10.2008 року.

Рішенням 22 сесії 6 скликання Балабанівської сільської ради від 24.12.12 р. затверджено технічну документацію по нормативно грошовій оцінці земель, відповідно до якого, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, що використовується відповідачем (ОСОБА_3.) складає 1 248 918,00 грн.

Рішенням 30 позачергової сесії 6 скликання Балабанівської сільської ради від 05.12.2102 р. встановлено розмір орендної плати за використання земель водного фонду, що розташовані в межах с. Балабанівка, що становить 6 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

На виконання даних рішень, на адресу відповідача скеровувалося ряд листів з проектом додаткової угоди, щодо внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 16.10.2008 року, у частині збільшення нормативно грошової оцінки земельної ділянки, зміни розміру орендної плати у відсотковому відношенні та зміни строків та порядку внесення орендної плати.

Дані листи були залишені без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Прокурор та представник позивача заявлений позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, та просив суд у його задоволенні відмовити, зокрема посилаючись на таке:

- договір було укладено до набрання чинності Податкового кодексу України, який встановлює розмір орендної плати у відсотковому відношенні;

- встановлення орендної плати у розмірі 6 % від нормативно-грошової оцінки є економічно необґрунтованим;

- вказує також інші обставини, які, на його думку, є підставою для відмови у позові.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Статтею 288 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для інших категорій земель ніж сільськогосподарські не може бути меншою трикратного розміру податку, що встановлюється відповідним розділом Податкового кодексу України.

Розмір земельного податку відповідно до ст. 274 Податкового кодексу становить 1% від нормативної грошової оцінки.

У відповідності до п. 13 Договору, розмір орендної плати переглядається щорічно, зокрема у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

З аналізу п. 1,2 ст.651 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Разом з тим, нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок є передумовою зміни розміру орендної плати.

Відповідно до п. 2.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позов у частині внесення змін у п. 5 Договору оренди землі, у частині зміни нормативно грошової оцінки, яка становить 1248918 грн., оскільки такі вимоги узгоджуються з норами чинного законодавства, умовами Договору та не залежать від волу сторін за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі №28/5005/640/2012, від 20.08.2013 у справі №5009/3430/12, яка відповідно до приписів статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Щодо вимог у частині внесення змін у п.п. 9, 11 Договору.

Приписами ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок по доведенню існування в законі чи договорі обов'язку відповідача внести зміни у спірний договорі оренди земельної ділянки покладений на позивача.

Разом з тим, прокурором та позивачем не надано суду доказів існування обов'язку відповідача укласти додаткову угоду до відповідного договору оренди землі (у частині внесення змін у п.п. 9,11).

Свою позицію останні обґрунтовують нормами матеріального права, а саме: ст.ст. 632, 651, 652 ЦК України, ст. 206 ЗК України та ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 274, 288, 288.5 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) та вказують, що оскільки змінено нормативно грошову оцінку землі, змінено норми податкового кодексу, що стосуються орендної ставки, необхідно внести зміни до існуючого договору, а саме, не лише щодо нормативно - грошової оцінки, а й щодо відсотків та строків оплати.

Однак, суд не може погодитися з такою позицією, з огляду на таке.

Норми права, на які посилаються прокурор та позивач у позові, містять правила, котрі регулюють загальні засади зміни та розірвання договорів, загальні засади відносин пов'язаних із платою за землю. Жодна з норм, вказаних прокурором, не містить прямого припису про обов'язковість зміни умов договору оренди землі в частині розміру орендної плати в разі прийняття орендодавцем рішення про затвердження нової нормативної грошової оцінки переданих в оренду земель.

Так, згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Тобто, у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі, спір вирішується в судовому порядку.

Приймаючи рішення про відмову у позові у частині внесення змін у п.п. 9,11 Договору, суд виходить з такого.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з пунктами 288.1, 288.4 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За приписами підпунктів 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5. статті 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати: в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Однак, внесення змін у п. 9,11 Договору, які прокурор та позивач просить внести у договір, безпосередньо не стосуються зміни нормативної грошової оцінки землі, та прокурор не навів норм права, які дозволяють вносити такі зміни в договір у судовому порядку на вимогу однієї із сторін.

За приписами ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з договору, орендодавцем (власником) земельної ділянки є Балабанівська сільська рада. Воля власника землі, із земель комунальної власності, виражається у формі прийняття рішення.

Приймаючи до уваги, що законодавець встановив альтернативний розмір орендної плати для відповідної категорії земель (від 3 до 12 %), враховуючи положення ст.ст. 651, 652, 632 ЦК України, повинна була бути воля власника землі (Балабанівської сільської ради) на внесення змін саме до договору оренди земельної ділянки від 16.10.2008 року.

Рішення сільської ради від 24.12.2012 року та від 05.12.2013 року, на які посилається прокурор, не можуть бути підставою для внесення змін до договору, у частині розміру орендної плати, яка визначається у відсотковому відношенні, а також у частині строків внесення орендної плати, оскільки у даних рішеннях відсутні будь які посилання на те, що сторона (Балабанівська сільська рада) бажає внести зміни до конкретного Договору.

У свою чергу, встановлення встановленні у договорі орендної плати у розмірів 6 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, повинно встановлюватися за взаємною згодою сторін, і лише у разі відсутності волі однієї із сторін, можна ставити питання про внесення змін у цій частині в судовому порядку.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов у частині внесення змін до п. 5 Договору (щодо встановлення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки) є обґрунтованим, оскільки, як зазначалося вище, встановлення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок є передумовою зміни розміру орендної плати.

Разом з тим, позовні вимоги у частині внесення змін до п.п. 9,11 Договору не можуть бути задоволені, оскільки, згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору зокрема є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а внесення змін до істотних умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін.

Висновку, щодо обов'язковості волевиявлення сторін внести зміни до договору у частині, що не стосується нормативно-грошової оцінки, дійшов Вищий господарський суд України у справі № 922/3534/14 від 03.03.15 р. та у справі № 922/3871/14 від 18.02.15 р.

Як вбачається з матеріалів справи, воля Балабанівської сільської ради, як сторони за договором, у частині внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 16.10.2008 року, яка виражається у формі прийняття рішення, відсутня. Даний факт підтвердив і сам сільський голова в судовому засіданні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов у частині внесення змін до договору, а саме п. 9, та п. 11 Договору задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-2 - 4-4, 32 - 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Внести зміни до п. 5 Договору оренди землі від 16.10.2008 року, укладеного між Балабанівською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 шляхом викладення його в наступній редакції: «п. 5 Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 1 248 918,00 грн.».

3. Відмовити в позові у частині внесення змін до п. 9 Договору, а саме: «п. 9 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 6 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки водного фонду, що становить 74 935,08 грн. в рік, або 10 892, 68 грн. за 1 га.», та п. 11 Договору, а саме « п. 11орендна плата вноситься у такі строки - щоквартально до 5 числа місяця наступного за кварталом у розмірі 18 733, 77 грн.».

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (19100, АДРЕСА_1) на користь спеціального фонду державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено 10 березня 2015 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи