ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

05.03.2015 Справа № 38/5005/2001/2012

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

суддів: Березкіна О.В., Крутовських В.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д", Дніпропетровська область

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року

у справі № 38/5005/2001/2012

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д", Дніпропетровська область

до боржника Державне промислове підприємство "Кривбаспромводопостачання", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року у справі № 38/5005/2001/2012 (суддя - Калиниченко Л.М.) призначено судове засідання на 16.12.2014 року. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" у строк до 09.12.2014 року надати в оригіналі вексель серії АА 11007420 на суму 462 600,72 грн., протест про неоплату векселя від 08.12.2010 року. Зобов'язано Державне промислове підприємство "Кривбаспромводопостачання" у строк до 09.12.2014 року надати докази, що підприємство є державним або у підприємства є частка державної власності, яка перевищує 50 %.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року у даній справі.

Одночасно в апеляційній скарзі скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк на подачу апеляційної скарги та відстрочити оплату судового збору. Проте, дані клопотання не можуть бути розглянуті, оскільки існують правові підстави для відмови у прийнятті поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, ознайомившись з матеріалами справи та апеляційної скарги дійшла висновку про необхідність відмови в прийнятті апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Згідно статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України, а у справах про банкрутство - Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повинні містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2014 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено після набрання чинності цим Законом. Оскільки, провадження у даній справі було порушено 02.03.2012 року, то при розгляді справи судом застосовуються норми Закону в редакції, що діяла станом на 18.01.2013 року.

Зі змісту оскаржуваної ухвали господарського суду від 06.11.2014 року вбачається, що вона винесена для забезпечення подальшого руху справи про банкрутство.

Слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України та Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачають оскарження ухвал, спрямованих на забезпечення подальшого руху справи. Вказана ухвала суду виноситься з метою створення умов для належного проведення процедур банкрутства та забезпечення реалізації прав учасників провадження у справі.

Виходячи з наведеного, ухвали місцевого господарського суду, які не можуть бути оскаржені, виключають їх перегляд в апеляційному порядку.

За наведених обставин, ухвала місцевого господарського суду від 06.11.2014 року, оскарження якої не передбачено Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", не може бути предметом апеляційного перегляду. В зв'язку з цим, в прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, сплачений судовий збір необхідно повернути скаржнику.

Крім того, необхідно зазначити, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року у даній справі також було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року.

В пункті 5-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що частиною 3 статті 22 ГПК на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу. Якщо таке зловживання виявляється у повторному (два і більше разів) поданні апеляційних або касаційних скарг на судові рішення, які вже переглянуто відповідно в апеляційному або в касаційному порядку, то: - суд першої інстанції своєю ухвалою повертає повторно (і більше разів) подану одним і тим же учасником судового процесу апеляційну скаргу на одне й те саме судове рішення місцевого господарського суду, яке вже перевірено в апеляційному порядку, або повернуту на підставі пункту 4 частини першої статті 97 ГПК України у разі коли клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги було відхилено, а так само на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі; - суд апеляційної інстанції своєю ухвалою повертає повторно (і більше разів) подану одним і тим же учасником судового процесу касаційну скаргу на одне й те саме судове рішення апеляційної інстанції, яке вже перевірено в касаційному порядку, або повернуто на підставі пункту 5 статті 111-3 ГПК України у разі коли клопотання про поновлення строку подання касаційної скарги було відхилено, а так сам на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі. Згадані ухвали про повернення апеляційних і касаційних скарг оскарженню не підлягають, а тому апеляційні і касаційні скарги, подані на такі ухвали, так само підлягають поверненню тими господарськими судами, до яких вони подавалися. Відповідне повернення скарг в усіх зазначених випадках здійснюється з посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 3 статті 22 і статтю 86 ГПК України.

Таким чином, у випадку повторного (і більше разів) одним і тим же учасником судового процесу подання апеляційної скарги на одне й те саме судове рішення місцевого господарського суду, яке вже перевірено в апеляційному порядку, суд першої інстанції мав підстави для винесення ухвали про повернення апеляційної скарги та не спрямовувати справу до суду апеляційної інстанції.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 62, частиною 1 статті 91, частиною 2 статті 99, статтями 86, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року у справі № 38/5005/2001/2012.

Апеляційну скаргу б/н від 20.02.15р. з додатками, всього на 5 аркушах повернути скаржнику.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.І. Крутовських

Суддя О.В. Березкіна