ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 925/918/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавного підприємства "Золотоніське лісове господарство"
на рішеннявід 29.07.2014
господарського суду Черкаської області
на постанову від 26.11.2014
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 925/918/14
господарського суду Черкаської області
за позовом Державного підприємства "Одеська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень"
доДержавного підприємства "Золотоніське лісове господарство"
простягнення 31 450,00 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаАгеєва О.М. (дов. від 02.01.2015 № 183);
відповідачаСторчоус О.В. (дов. від 05.01.2015 № б/н);
ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач - Державне підприємство "Одеська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень" (надалі - ДП "Одеська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень") звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Золотоніське лісове господарство" (надалі - ДП "Золотоніське лісове господарство") про стягнення штрафу у сумі 31450,00 грн., за неправильно зазначену у накладній масу вантажу.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29.07.2014 у справі № 925/918/14 (суддя Анісімов І.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 (колегія суддів: Ропій Л.М. - головуючий, судді - Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.), позов задоволено повністю; стягнуто з ДП "Золотоніське лісове господарство" на користь ДП "Одеська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень" - 31 450,00 грн. штрафу та 1827,00 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, відповідач - ДП "Золотоніське лісове господарство" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач - ДП "Одеська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень" у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувані судові акти без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у січні 2014 року по накладній № 40270983 зі станції Золотоноша-1 Одеської залізниці ДП "Золотоніський лісгосп" відправлено вагон № 67857557 (22 200 кг) з вантажем "Пиловочник всяких пород дерева", маса вантажу 57 000 кг, яка визначенеа відправником умовно, станція призначення Одеса-Застава-1 Одеської залізниці, одержувач ТОВ "Транс Конкорд".

01.02.2014 на станції ім. Т.Шевченка Одеської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу зазначеного вагону на тензометричних динамічних вагах та виявлено у вагоні № 67857557 вага брутто 81250 кг, тара з документа 22200 кг, вага нетто 59050 кг, тобто у вагоні виявилось на 1650 кг більше ніж заявлено в перевізних документах. По факту неправильного зазначення маси вантажу в перевізних документах працівниками станції ім. Т.Шевченка Одеської залізниці складено Акт загальної форми № 75 від 01.02.2014 та Комерційний акт АА №053679/42/16 від 01.02.2014.

З посиланням на положення ст. ст. 6, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України та Правила оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 № 644, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, який підлягає стягненню за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених у накладній, при цьому факт невірно вказаної маси вантажу підтверджується актом загальної форми та комерційним актом.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, та апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходили з того, що законодавством на вантажовідправника покладається відповідальність за всі неточності та неправильності внесені до накладної, яка є обов'язковою двосторонньою письмовою угодою на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею, і супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення; залізниця має право перевірити правильність відомостей внесених до накладної, і зокрема масу вантажу, невідповідність маси засвідчено позивачем складанням акту загальної форми. Таким чином, оскільки накладна є письмовою формою договору перевезення вантажу, і вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у ній, тому суд дійшов висновку щодо обгрунтованості позовних вимог задовольнивши їх у повному обсязі.

При цьому судом апеляційної інстанції відхилено посилання відповідача на пункт 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, яким встановлено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, оскільки зазначений припис не є імперативним, а відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, позивач, під час перевірки на проміжних станціях, не позбавлений права обирати для цього більш зручний та точний спосіб перевірки вантажу.

Також, судом апеляційної інстанції зазначено, що спосіб визначення маси не впливає на масу вантажу (лісоматеріали), оскільки відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, вантажі маса яких може змінюватись внаслідок їх властивостей, допускається відхилення до 0,2 %, проте надлишок виявлений у вагоні залізницею склав більше ніж 0,2 %, про що складено комерійний акт, який відповідає вимогам пункту 10 Правил складння актів.

Проте колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначає Статут залізниць України.

В силу приписів ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил, який надається залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Разом з тим, пунктом 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 визначено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до пунктів 2.1 - 2.2 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантажовідправником заповнюються, зокрема, такі графи комплекту перевізних документів, як то "Маса вантажу визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Зазначаються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси". При цьому правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 "Правила оформлення перевізних документів", своїм підписом підтверджує представник відправника.

Статтею 37 Статуту залізниць України визначено, що тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником.

Відповідно до абзацу 2 ст. 9 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, маса лісоматеріалів і дров визначається відправником умовно.

З урахуванням вищенаведених правових положень, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки щодо правомірності пріорітетності застосування позивачем перевірки маси вантажу способом зважування, правомірності використання відповідачем визначення маси лісоматеріалів умовно та чи дотримано відповідачем вимог законодавства при розрахунку маси відповідного вантажу.

Також судами не досліджено обставин щодо того, чи відповідає похибка у визначенні ваги встановленим чинним законодавством межам, а також нормативам ГОСТ тощо.

За відсутності встановлення вказаних обставин висновок судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для притягнення відповідача до відповідальності за неправильне зазначення ним у накладній маси вантажу є передчасним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору в справі вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів, наданих сторонами у справі, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин.

Під час нового розгляду господарському суду необхідно врахувати наведене, більше ретельно перевірити доводи відповідача, встановити усі істотні обставини справи, надати їм належну правову оцінку та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Золотоніське лісове господарство" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 та рішення господарського суду Черкаської області від 29.07.2014 у справі № 925/918/14 скасувати.

Справу № 925/918/14 направити на новий розгляд до господарського суду Черкаської області в іншому складі суду.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

С.Р. Шевчук