КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа№ 911/3886/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 09.02.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни на рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року

у справі № 911/3886/14 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

до фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни

про стягнення 62 556,97 дол. США (еквівалент 733 047,08 грн.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 05.11.2014 року по справі № 911/3886/14 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни про стягнення 62 556,97 дол. США (еквівалент 733 047,08 грн.) - задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 26009 (двадцять шість тисяч дев'ять) дол. США 41 центів (еквівалент 304780,14 грн.) заборгованості за кредитом, 25 349 (двадцять п'ять тисяч триста сорок дев'ять) доларів США 41 центів (еквівалент 297046,21 грн.) заборгованості за процентами, 1653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) дол. США 84 центів (еквівалент 19379,85 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять два) дол. США 6 центів (еквівалент 33069,05 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам та 13085,51 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 05.11.2014 року відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року по справі № 911/3886/14 скасувати в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять два) дол. США 6 центів (еквівалент 33069,05 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 13085,51 грн. судового збору та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни на рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року у справі № 911/3886/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Позивач просив суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судових засіданнях 17.12.2014 року та 26.01.2015 року представник фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року по справі № 911/3886/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому, представник скаржника у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належними чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка представника про відкладення розгляду справи.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судових засіданнях 17.12.2014 року, 26.01.2015 року та 09.02.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів викладених у письмових поясненнях на скаргу та просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 05.11.2014 року.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представника позивача, який просив суд апеляційної інстанції розглядати справу за відсутності представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ФОП Терещенко А.Г. про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, участь представників відповідача у судовому засіданні 09.02.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи за клопотанням сторін вже продовжувався.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Так, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, апеляційним господарським судом для повного, всебічного та об'єктивного розгляду даної справи за клопотанням скаржника ухвалами суду було витребувано у позивача оригінали меморіального ордеру № від 12 .09.2008 року та кредитної справу для огляду судом в судовому засіданні.

На виконання вказаної ухвали суду щодо витребуваних документів, позивачем були надані пояснення, що оригінал кредитної справи в судове засідання 09.02.2015 року надати не має можливості оскільки справа знаходиться в архіві, кредитні справи з якого, надаються на протязі 14 днів. Крім того, що стосується витребуваного оригіналу меморіального ордеру, то представник позивача зазначив, що у відповідності до акта №1 від 24.04.2014 року оригінал меморіального ордеру № від 12.09.2008 року знищено, а копія яка міститься в матеріалах та завірена позивачем була роздрукована з електронного носія ПАТ «УкрСиббанк», який зберігається в електронному вигляді.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін що з'явились в судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

12 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (за договором - банк) та фізичною особою-підприємцем Терещенко Аллою Григорівною (за договором - позичальник) укладено кредитний договір за №0.

Згідно пункту 1.1 договору банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40000,00 (сорок тисяч) доларів США. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 194092,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Відповідно до пункту 1.2.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: 12 вересня 2008 року. Пунктом 1.2.2 кредитного договору встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору). Позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору.

Згідно пунктів 1.3.1 та 1.3.2 кредитного договору за користування кредитними коштами за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 16% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової ставки суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Відповідно до пункту 1.3.4 договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360». Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 24% (процентів) річних від суми простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом «факт/360», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2008 року між банком та позичальником підписано додаток №1 до договору, яким встановлено графік погашення кредиту (том 1, а.с. 15), згідно якого, позичальник зобов'язаний остаточно погасити кредит 12 вересня 2013 року.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором щодо надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 40000,00 доларів США, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № від 12 вересня 2008 року.

Однак, відповідач у встановлений договором термін, а саме, 12 вересня 2013 року кредит та у повному розмірі не погасив, проценти за користування кредитом не сплатив, в результаті чого, за ним утворилась заборгованість у розмірі 26009,41 дол. США (еквівалент 304780,14 грн.) заборгованості за кредитом, 25349,41 дол. США (еквівалент 297046,21 грн.) заборгованості з процентів за користування кредитом.

Так, у вересні 20014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни про стягнення 62556,97 дол. США (еквівалент 733047,08 грн.). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до умов кредитного договору від 12 вересня 2008 року за №0 надав відповідачу кредит в розмірі 40000,00 дол. США на умовах сплати процентів за користування кредитом з терміном остаточного повернення кредитних коштів 12 вересня 2013 року. В порушення умов кредитного договору від 12 вересня 2008 року за №0 відповідач заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитними коштами в порядку, розмірі та строки, визначені договором, у повному обсязі не сплатив, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором від 12 вересня 2008 року за №0 в сумі 62556,97 дол. США (еквівалент 733047,08 грн.), яка складається з 26009,41 дол. США (еквівалент 304780,14 грн.) заборгованості за кредитом, 25349,41 дол. США (еквівалент 297046,21 грн.) заборгованості з процентів за користування кредитом, 6267,64 дол. США (еквівалент 73444,66 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 4930,51 дол. США (еквівалент 57776,07 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

В свою чергу відповідач проти позову заперечував.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Київської області від 05.11.2014 року по справі № 911/3886/14 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ФОП Терещенко А.Г. про стягнення 62 556,97 дол. США (еквівалент 733 047,08 грн.) - задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 26009 (двадцять шість тисяч дев'ять) дол. США 41 центів (еквівалент 304780,14 грн.) заборгованості за кредитом, 25 349 (двадцять п'ять тисяч триста сорок дев'ять) доларів США 41 центів (еквівалент 297046,21 грн.) заборгованості за процентами, 1653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) дол. США 84 центів (еквівалент 19379,85 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять два) дол. США 6 центів (еквівалент 33069,05 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам та 13085,51 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 5 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Вказана норма також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи в порушення умов кредитного договору та норм чинного законодавства України, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом. Так, як вірно зазначив місцевий господарський суд, що перевірено судом апеляційної інстанції, заборгованість відповідача за кредитним договором, складається з заборгованості за кредитом у розмірі 26009,41 дол. США (еквівалент 304780,14 грн.) та заборгованості за процентами у розмірі 25349,41 дол. США (еквівалент 297046,21 грн.). Вказана заборгованість відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується матеріалами справи, тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 26009,41 дол. США (еквівалент 304780,14 грн.) та заборгованості за процентами у розмірі 25349,41 дол. США (еквівалент 297046,21 грн.) правомірно була задоволена судом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 24% (процентів) річних від суми простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом «факт/360», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року за №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Як вірно вказав суд першої інстанції та вбачається з розрахунку пені здійсненного позивачем, останнім застосовано відсоткову ставку, встановлену пунктом 7.1 договору у розмірі 24%, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України.

Так, здійснивши перевірку правильності нарахування та розрахунків пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача 6267,64 дол. США (еквівалент 73444,66 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 4930,51 дол. США (еквівалент 57776,07 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам підлягає частковому задоволенню, а саме, до стягнення з відповідача підлягає 1653,84 дол. США ((еквівалент 19379,85 грн.) курс НБУ станом на 16.07.2014 - 11,718072 грн. за 1 дол. США)) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 2822,06 дол. США ((еквівалент 33069,05 грн.) курс НБУ станом на 16.07.2014 - 11,718072 грн. за 1 дол. США)) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29 червня 2010 року «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). При цьому, законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях. Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та те, що ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідачем не було надано суду доказів сплати заборгованості зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом та нарахованої пені у встановлені договором строки та обсягах, судова колегія вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідач не навів суду підстав для звільнення його від зазначеного обов'язку, обставини, зазначені позивачем у позовній заяві не спростував, контррозрахунок суми процентів та пені не надав.

Що стосується доводів скаржника про те, що суд першої інстанції розглянувши дану справу порушив правила підсудності оскільки за меморіальним ордером № від 12.09.2008 року спірні кредитні кошти отримала Терещенко А.Г. як фізична особа в розумінні ст. 24 ЦК України, а не ФОП Терещенко А.Г., судова колегія апеляційного господарського суду вважає необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом кредитний договір за №0 від 12 вересня 2008 року було укладено саме між ПАТ «УкрСиббанк» та ФОП Терещенко А.Г. на підтвердження чого на кожному аркуші договору стоїть відбиток печатки саме суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи Терещенко А.Г. Крім того, в самому ж меморіальному ордері № від 12.09.2008 року на який посилається скаржник, в призначенні платежу зазначено, що кредит у сумі 40000,00 доларів США еквівалентом 194092,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору був наданий саме згідно угоди №0 від 12 вересня 2008 року, тобто за договором укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ФОП Терещенко А.Г.

Таким чином судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що спірні кредитні кошти отримала саме ФОП Терещенко А.Г., та місцевим господарським судом правомірно було розглянуто дану справу без порушення правил підсудності.

Крім того, як зазначив позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ПАТ «УкрСиббанк» 05.02.2015 року звернулося до відповідача по справі з листом в якому, повідомлялося боржника, що в січні 2015 року банком затверджена індивідуальна програма лояльності направлену на погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12.09.2008 року. Так, банком запропоновано відповідачу погасити 20% від загальної суми заборгованості на дату такого погашення та відшкодувати банку понесених витрат пов'язаних з подачею позовної заяви до суду (а.с. 208).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ФОП Терещенко А.Г слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Терещенко Алли Григорівни на рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року у справі № 911/3886/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 05.11.2014 року у справі № 911/3886/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3886/14 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 16.02.2015 року