ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р.Справа № 916/5009/14

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Н.В. Комендатенко

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" про визнання неправомірними дій щодо нарахування суми у розмірі 21627,81 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" про скасування рішення-повідомлення про припинення надання послуг водовідведення згідно листа відповідача № 11240 від 13.11.2014 р., що містить нарахування у розмірі 21627,81 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Так, позивач вказує, що є власником частки у нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58 на підставі договору дарування реєстр. № 926 від 20.12.2011 року.

Між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди вищевказаного приміщення, що є чинним на теперішній час.

18.07.2012 р. між позивачем та ТОВ „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" (Водоканал) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 6265/3, відповідно до п. 1.1. якого Водоканал надає послуги по подачі холодної питної води на об'єкти позивача, а також по прийманню холодних та гарячих стічних вод, які скидаються позивачем в систему комунальної каналізації у відповідності з дислокацією об'єктів.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що сторони зобов'язуються керуватися діючими нормативно-правовими актами, а саме: Законом України „Про питну воду та питне водопостачання", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення у населених пунктах України, затверджених наказом Мінжилкомунгоспу України від 27.06.2008р. № 190, Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Держжитлокомгоспу України від 05.07.1995р. № 30, Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.07 р. № 632 та технічними умовами, діючим ГОСТ, законом України „Про житлово-комунальні послуги", іншими нормативними актами.

При цьому позивач зазначає, що 03.11.2014 року співробітниками відповідача було здійснено відбір стічних вод за адресою: Фонтанська дорога, 58, що належить позивачу (шифр проби 0572, № пломби 0000642).

Як вказує позивач, за результатами відбору стічних вод за відсутністю позивача було складено „Аналіз стічної води". В подальшому за результатами лабораторних аналізів стічної води позивача за пробою від 03.11.2014 року, проведених лабораторією Гідрогеолого-меліоративною експедицією Держагенства України Одеських облводресурсів, встановлено невідповідність стічної води діючим допустимим величинам концентрації речовин у стічних водах.

Так, позивач вказує, що 17.11.2014 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача №11240 від 13.11.2014 року, в якому зобов'язано позивача здійснити оплату на суму 21627,81 грн. за скид понаднормативних стічних вод в міську каналізацію та повідомлено про припинення надання послуг водовідведення у разі несплати вказаної суми.

В свою чергу позивач 18.11.2014 року надіслав до відповідача лист (вх. № 8048 від 19.11.2014 року), в якому навів свої заперечення щодо відбору стічних вод, який відбувся 03.11.2014 року, вказуючи, що відбір стічних вод виконувався не у належному каналізаційному люку та за відсутністю позивача, наразі запропонувавши не зупиняти надання послуг водовідведення за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58.

Між тим, як стверджує позивач, відповідач відключив позивача від системи водовідведення, що підтверджується актом № 662 від 03.12.2014 року.

Наразі позивач посилається на положення п. 2.4.2 укладеного договору, за яким позивач зобов'язався проводити скидання стоків, якість яких не перевищує понаднормативну концентрацію, встановлену правилами.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що нарахування платежу за скидання ненормативно-очищених стоків здійснюється згідно з правилами.

Проте, за приписами пункту 2.1 Правил відповідач має право здійснювати раптовий (у будь-яку годину доби), не погоджений з підприємством заздалегідь, відбір проб для контролю за якістю та кількістю стічних вод, що скидаються. Плановий відбір проб здійснюється позивачем один раз у два місяця. Позаплановий відбір проб здійснюється позивачем раптово у разі потреби.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги вказаних Правил, оплачувати рахунки плати за скид понаднормових забруднень при порушенні встановлених показників допустимих концентрацій.

Відповідно до пункту 9.8 Правил з метою контролю за якістю стічних вод підприємства, водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення допустимої концентрації забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод підприємства проводиться представниками водоканалу, що фіксується у спеціальному акті „Аналіз стічної води", який підписують представники водоканалу та представник підприємства - абоненту. Обов'язок водоканалу відбирати проби у передбаченому нормативними актами порядку та у присутності відповідальних представників підприємства передбачено як загальнодержавними та Місцевими правилами приймання стічних вод.

Поряд цим позивач стверджує, що вказана в акті з аналізу стічних вод від 03.11.2014 року особа ОСОБА_4 не знаходиться у будь-яких правових відношеннях ані з позивачем, ані з орендарем приміщення, тому не мала права підписувати будь-які документи, що підтверджується належними документами, внаслідок чого були порушені п. 9.8. Правил.

Відтак, на думку позивача, було порушено його право щодо участі у відборі проб та підписані акту „Аналіз стічних вод", що передбачено правовими нормами, а відповідач своїми діями позбавив позивача такого права.

Враховуючи ці обставини, позивач стверджує, що його було позбавлено право на проведення паралельних відборів проб. Крім того, позивач звернув увагу на те, що відбір проб було здійснено не в належному каналізаційному люку, оскільки у позивача є проект перенесення водомірного вузла за адресою: АДРЕСА_1 до якого додано ситуаційний план з мокрою печаткою відповідача, на якому зображена схема діючої каналізації, з якої вбачається, що відповідним каналізаційним люком, у якому містяться стічні води позивача, є інший каналізаційний люк, ніж той, у якому були відібрані проби стічних вод.

Як вказує позивач, відбір проб повинен був здійснюватися у контрольному люку, що розташовано на території позивача, а не у каналізаційному люку, до якого надходить каналізаційна труба, в якій вже містяться стічні води інших водокористувачів.

За ствердженням позивача, „Аналіз стічної води" не може бути об'єктивним доказом перевищення ДК, оскільки відповідачем не надані результати вибіркового контролю, виконаного лабораторіями місцевих органів Держсанепіднагляду, охорони навколишнього природного середовища у відповідності до вимог п. 7.6. Правил приймання стічних вод, підприємств у комунальній та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 р. № 37.

Згідно п. 8.1 Правил, який повністю відповідає п.6.1 загальнодержавних правил, які були чинними на момент укладення договору, приймання стічних вод підприємств у систему каналізації здійснюється за договорами.

Згідно з п. 6.2. Правил підприємства, які приєднані до системи каналізації, для укладання договору про приймання стічних вод подають водоканалу не менше ніж за місяць до початку скиду стічних вод або закінчення терміну попереднього договору: лист-заявку на укладення договору на скид стічних вод із зазначенням пропонованих до приймання у каналізацію об'ємів стічних вод, графіка їх скиду та характеристикою складу стічних вод за кожним з випусків та генплан об'єкта в масштабі 1:500 з каналізаційними мережами та випусками до міської каналізації, індивідуальні норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції або послуг, паспорт водного господарства.

При цьому, за ствердженнями позивача, при укладенні договору у 2012 році Водоканал не встановлював та не інформував позивача щодо допустимих концентрацій для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися абонентом в систему каналізації, тобто не були встановлені кількісні та якісні показники приймання стічних вод до міської каналізації.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.12.2014 р. позовну заяву ФОП ОСОБА_2 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/5009/14, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Подана позивачем разом із позовом заява про вжиття заходів забезпечення позову судом залишена без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За статтею 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Так, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зазначені вимоги відображені у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" N 16 від 26.12.2011 року.

При цьому заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим в обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо припинення водовідведення стічних вод об'єкту позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору № 6265/3 від 18.07.2012 р. з підстав несплати грошових коштів, нарахованих за скид понаднормативних стічних вод в міську каналізацію, згідно рішення-повідомлення відповідача до розгляду справи по суті, позивач в своїй заяві вказує, що припинення надання послуг призведе до дестабілізації функціонування об'єкту позивача, який користується послугами водовідведення, та до непередбачуваних фінансових втрат позивача. Наразі позивач вказує, що відбір проб було проведено за відсутністю представника позивача та здійснено не у належному каналізаційному люку.

Проаналізувавши зміст наведених позивачем в своїй заяві заходів забезпечення позову у співвідношенні з позовними вимогами, суд вважає, що незастосування таких заходів забезпечення не утруднить виконання або невиконання рішення господарського суду зі спору про оскарження нарахування коштів за скид понаднормативних стічних. Наразі позивач не довів існування обставин для вжиття відповідних заходів, зокрема не надав доказів дестабілізації функціонування об'єкту позивача та доказів виникнення у позивача будь-яких фінансових втрат, тим більш з матеріалів позову вбачається, що спірний об'єкт використовувався саме орендарем - ФОП ОСОБА_3 в якості закладу громадського харчування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення заявленого позову.

17.01.2015 р. представником позивача подано до господарського суду заяву про зміну предмету позову, згідно з якою позивач просить суд визнати неправомірними дії ТОВ „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" щодо нарахування у розмірі 21627,81 грн. за скид понаднормативних стічних вод в міську каналізацію.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 69-74), вказуючи на наявність у позивача обов'язку згідно укладеного між позивачем та Водоканалом договору на послуги водопостачання та водовідведення № 6265/3 від 18.07.2012 року проводити скидання стоків, якість яких не перевищує гранично допустимі концентрації, встановлені „Правилами прийому стічних вод". Так, згідно пункту 2.4.15. договору позивач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги водопостачання та водовідведення, скид ненормативно-очищених стоків та інші платежі, передбачені „Правилами водокористування" та „Правилами прийому стічних вод". Пунктом 3.8. договору передбачено, що нарахування платежів за скид ненормативно-очищених стоків здійснюється у відповідності з „Правилами прийому стічних вод". Відповідно до п. 4.1 розділу 4 підприємства повинні повністю покрити всі витрати водоканалу, пов'язані з транспортуванням і очищенням стічних вод та справлянням збору за забруднення довкілля. При недотриманні вимог договору та „Правил приймання стічних вод підприємств, установ та організацій у систему каналізації м. Одеси", позивач має сплатити Водоканалу плату за скид понаднормативних забруднень, а також відшкодувати збитки, заподіяні через порушення режиму скиду і допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах, які скидаються Підприємствами. Як зазначає відповідач, за минулі періоди позивачем сплачувались суми підвищеного тарифу за скид ненормативно-очищених стоків, нарахованих на підставі аналізу стічних вод, підписаних від імені позивача тим самим представником адміністратором Косюга А.Ю. На думку відповідача, вказані обставини підтверджують те, що позивач визнавав необхідність сплати вартості за скид ненормативно-очищених стоків та відповідно правомірності визначення плати за скид ненормативно-очищених стоків. Крім того, посилання позивача на те, що відбір проб було здійснено не в належному каналізаційному люку, спростовується листом відповідача (вих. № 11811 від 26.11.2014 року), направленого на адресу позивача, відповідно до якого з метою належної оцінки обставин забору проб 24.11.2014 року представниками відповідача в присутності уповноваженого представника позивача завгоспа ОСОБА_5, було повторно проведено обстеження системи водовідведення піцерії, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в результаті чого встановлено, що водовідведення об'єкта здійснюється одним каналізаційним випуском діаметром 200 мм з наступним скидом в колектор по вулиці Фонтанська дорога, контрольний колодязь розташований на зеленій зоні справа від входу до піцерії. Таким чином, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на неправомірність дій відповідача, тому просить суд відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

На підставі договору дарування реєстр. № 926 від 20.12.2011 року ОСОБА_2 набула право власності на 43/100 частки у нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58.

В подальшому 01.01.2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір оренди нерухомого майна, відповідно до якого позивач за актом здачі-приймання майна передав в оренду ФОП ОСОБА_6 частину нежитлового приміщення в розмірі 43/100, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109 кв.м, для розміщення закладу громадського харчування, строком на 2 роки 11 місяців та 30 днів.

Також 18.07.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" (виробник) та ФОП ОСОБА_2 (споживач) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 6265/3, відповідно до п. 1.1. якого відповідач як виробник надає послуги з подачі холодної питної води на об'єкти позивача (споживача), а також з приймання стоків холодного та гарячого водопостачання, які скидаються позивачем в систему комунальної каналізації у відповідності з дислокацією об'єктів. При цьому в п. 1.1 договору визначені ліміти об'ємів та нормативні показники якості стоків при наданні послуг з приймання цих стоків.

У відповідності з п. 1.2 договору позивач (споживач) своєчасно сплачує надані йому послуги водопостачання і водовідведення, забезпечує належну експлуатацію своїх водоканалізаційних мереж, споруд, приладів та пристроїв на них у відповідності з встановленими Правилами, зазначеними в п. 2.1 договору і діючим законодавством.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що сторони зобов'язуються керуватися діючими нормативно-правовими актами, а саме: Законом України „Про питну воду та питне водопостачання", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення у населених пунктах України, затверджених наказом Мінжилкомунгоспу України від 27.06.2008р. № 190, Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Держжитлокомгоспу України від 05.07.1995р. № 30, Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. № 632 та технічними умовами, діючим ГОСТ, законом України „Про житлово-комунальні послуги", іншими нормативними актами, прийнятими у встановленому законом порядку.

Пунктами 2.2.1, 2.2.2 договору відповідач зобов'язаний подавати споживачу холоду питну воду цілодобово або за відповідним графіком, затвердженим місцевими органами державної влади, і приймати стоки у відповідності зі станом мереж і споруд водопроводу і каналізації, доводити до відома споживача через ЗМІ про припинення подачі води та приймання стоків не менше, ніж за 10 днів.

Згідно п. 2.4.1, 2.4.2, 2.4.6 договору позивач як споживач зобов'язаний утримувати в належному технічно справному стані свої водоканалізаційні мережі і споруди, обладнання, прилади і пристрої, що знаходяться у нього на балансі; здійснювати скидання стоків, якість яких не перевищує граничнодопустимі концентрації, встановлені „Правилами приймання стічних вод", забезпечити безпечний та вільний доступ представникам відповідача для перевірки технічного стану внутрішніх систем водоканалізаційного господарства, зняття показів приладів обліку води і стоків, відбору проб питної води і стоків, своєчасно і у повному обсязі виконувати приписи відповідача.

В п. 3.1 договору передбачено, що облік спожитої холодної води та скинутих стоків, а також споживання холодної води, що направляється на гаряче водопостачання, і водовідведення гарячої води здійснюється за показниками приладів обліку води та стоків, встановлених на об'єктах споживача. У випадку збоїв у водопостачанні не з вини споживача, розрахунок за відпущену воду за відсутністю приладів обліку води і стоків здійснюється за час фактичної подачі води. Факт відсутності води встановлюється представниками споживача і позивача зі складанням акту. У випадку відсутності підписаного сторонами акту послуги водопостачання-водовідведення вважаються наданими у повному обсязі.

Згідно п. 3.2 договору оплата послуг водопостачання та водовідведення здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим; грошові кошти перераховуються на поточний рахунок позивача. Оплата здійснюється за тарифами, які затверджені в установленому діючим законодавством порядку (п. 3.3 договору). При цьому на моменту укладення договору діяли наступні тарифи: за водопостачання - 10,2 грн. за 1 куб.м (з ПДВ), за водовідведення - 7,212 грн. за 1 куб.м (з ПДВ).

За умовами п. 3.3 договору рахунки направляються споживачу на його адресу поштою у відповідності з реквізитами, які зазначаються в договорі, або вручаються представнику споживача.

При цьому у відповідності з п. 2.4.15 договору споживач зобов'язаний своєчасно та в повному об'ємі сплачувати послуги водопостачання та водовідведення, скид ненормативно-очищених стоків та інші платежі, які передбачені „Правилами водокористування" і „Правилами приймання стічних вод", а також умовами цього договору. Аналогічний обов'язок споживача закріплено в п. 2.4 місцевих Правил приймання стічних вод.

В п. 3.7 договору зазначено, що об'єми стоків, які відводяться від споживача, приймаються рівними об'ємами спожитої води або визначаються по показникам приладів обліку стоків у відповідності з п. 3.14, 5.29 „Правил водокористування". Об'єм, скинутих відповідачем ливневих стоків, визначається розрахунковим шляхом згідно з п. 4.10 „Правил водокористування" (2008 року) та ДСТУ 3013-95.

Нарахування платежу за скид ненормативно-очищених стоків здійснюється у відповідності з „Правилами приймання стічних вод (п. 3.8 договору).

Строк дії договору встановлено в п. 7.3, що становить з 18.07.2012 р. до 31.12.2015 р. в частині надання послуг водопостачання та водовідведення.

Відтак, позивач є споживачем послуг водопостачання і водовідведення за вищевказаним договором, укладеним з відповідачем.

Так, укладений між сторонами по справі договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення є підставою для виникнення у сторін договору господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як з'ясовано судом, на виконання умов вказаного договору № 6265/3, Товариство з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" надавало позивачу послуги з водопостачання та водовідведення на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1 що визначено в дислокації об'єктів (додаток № 1 до вказаного договору).

Так, 03.11.2014 р. представником філії „Інфоксводоканал" у присутності представника адміністратора об'єкту позивача ОСОБА_4 була відібрана проба стічної води на об'єкті позивача за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58 (шифр № 0572).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами лабораторного аналізу стічної води позивача за пробою від 03.11.2014 р., проведеного лабораторією Гідрогеолого-меліоративною експедицією Держводагенства України Одеським облводресурсів, встановлено невідповідність стічної води діючим допустимим величинам концентрації речовин у стічних водах, про що було складено розрахунок суми за понаднормативний скид стічної води, що виконано на підставі Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням виконкому Одеської міської ради № 632 від 14.06.2007 р., що викладено у розрахунку понаднормативного скиду, що дорівнює сумі в розмірі 21627,81 грн.

Як передбачено п. 2.4.15 договору, позивач зобов'язаний своєчасно та в повному об'ємі сплачувати послуги водопостачання та водовідведення та скид ненормативно-очищених стоків.

Однак, позивач не здійснив оплати за надання послуги з водовідведення стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій згідно виставленого рахунку № 1726/6124 від 12.11.2014 р. на суму 21627,81 грн. та звернувся до суду із заявленим позовом, вказуючи на неправомірність дій відповідача щодо нарахування вказаної вищевказаної суми плати за скид понаднормативних стоків.

Між тим судом критично оцінюються доводи позивача про його необізнаність щодо допустимих концентрацій для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися споживачем в систему каналізації, тобто невстановлення кількісних та якісних показників приймання стічних вод до міської каналізації. Адже в п. 2.1 договору чітко визначено перелік нормативно-правових актів, якими користуються сторони, у т.ч. Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, що були затверджені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 р. № 632, які введені в дію з 14.08.2007 р.

Так, позивач був обізнаний з Правилами приймання стічних вод, про що свідчить також акт № 1581-ти від 04.06.2014 р., а відтак й з допустимими величинами концентрацій речовин стічних вод, які наведені у додатках № 1-3 Правил приймання стоків. Наразі на підставі п. 2.1, 4.6 Правил приймання стічних вод відповідач наділений правом відбору проб стічної води.

Пунктом 9.8 Правил передбачено, що з метою контролю за якістю стічних вод підприємства, відповідач здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення допустимої концентрації забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод підприємства проводиться представниками відповідача, що фіксується у спеціальному акті - "Аналіз стічної води", який підписують представники обох сторін.

Згідно пункту 9.10. Правил при виявленні перевищення ДК забруднень, установлених договором або Правилами приймання, Водоканал після отримання аналізу направляє Підприємству повідомлення про виявлене перевищення ДК забруднень (листом) у термін в міру необхідності, але не більше 30 діб. При невиконанні оплати в строк відповідно до укладеного договору до Підприємства застосовуються заходи у відповідності до діючого законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відбір проби від 03.11.2014 р. та повідомлення абонента про порушення було проведено у відповідності з місцевими Правилами приймання стічних вод.

Доводи позивача про проведення відбору проб за відсутністю його представника судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наявними в матеріалами справи доказами, які свідчать про попередній відбір проб стічних вод на об'єкті позивача саме за участю представника ОСОБА_4 При цьому за минулі періоди позивачем сплачувались суми підвищеного тарифу за скид ненормативно-очищених стоків, нарахованих на підставі аналізів стічних вод, підписаних від імені позивача тим самим представником - адміністратором ОСОБА_4., а саме, на підставі:

- Аналізу стічних вод, проведеного 04.06.2014 року, згідно якого нараховано суму оплати за скид ненормативно-очищених стоків у розмірі 3 577, 86 грн., що була сплачена позивачем 11 липня 2014 року;

- Аналізу стічних вод, проведеного 12.08.2014 року, згідно якого нараховано суму оплати за скид ненормативно-очищених стоків у розмірі 4757,84 грн., яка також була сплачена позивачем протягом вересня - листопада 2014 року.

Вказані обставини підтверджують те, що позивач визнав правомірною участь від свого імені ОСОБА_4 у попередніх відборах проб стічних вод, а також необхідність сплати вартості за скид ненормативно-очищених стоків та відповідно правомірності визначення плати за скид ненормативно-очищених стоків.

Також посилання позивача на те, що відбір проб було здійснено не в належному каналізаційному люку спростовуються листом відповідача за вих. № 11811 від 26.11.2014 р., який направлявся позивачу. З вказаного листа вбачається, що з метою належної оцінки обставин забору проб 24 листопада 2014 року представниками відповідача в присутності уповноваженого представника позивача - завгоспа ОСОБА_5 було повторно проведено обстеження системи водовідведення піцерії, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в результаті чого встановлено, що водовідведення об'єкта здійснюється одним каналізаційним випуском діаметром 200 мм з наступним скидом в колектор по вулиці Фонтанська дорога, контрольний колодязь розташований на зеленій зоні справа від входу до піцерії.

Отже, суд вважає, що відповідач при виявленні перевищення ДК забруднень, діяв відповідно до вимог законодавства, а відтак відсутні підстави вважає його дії неправомірними.

За таких обставин, суд вважає безпідставними ствердження позивача про неправомірність дій відповідача з нарахування суми у розмірі 21627,81 грн. за скид понаднормативних стічних вод в міську каналізацію.

Поряд з цим суд вважає недоцільним обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, прав, виходячи з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно з ч.1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Реалізуючі передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи даний спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З матеріалів справи вбачається, що вимогою позивача є визнання неправомірними дії відповідача, які полягають у нарахуванні плати за стічні води з перевищенням гранично допустимих концентрацій за договором № 6265/3 на надання послуг водопостачання і водовідведення у розмірі 21627,81 грн.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, положення ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права та інтересу як визнання дій неправомірними. Вказана вимога позивача за своєю правовою природою є вимогою про встановлення факту неправомірності дій відповідача при існуванні договірних відносин між сторонами договору на надання послуг з питного водопостачання та водовідведення. Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин. Визнання дій неправомірними є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення як елемент оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Така вимога є предметом доказування та не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі.

До того ж визнання дій відповідача щодо нарахування плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій неправомірними, тобто встановлення господарським судом лише факту, що має юридичне значення, не призведе до відновлення прав позивача чи його законних інтересів. Тим більш слід зазначити, що позивачем не доведено, що дії відповідача є протиправними та неправомірними. Відтак, на думку суду, обґрунтованість та правомірність нарахування плати за стічні води з перевищенням гранично допустимих концентрацій за рахунком № 1726/6124 від 12.11.2014 р. на суму 21627,81 грн. потребувало б дослідження та з'ясування за іншим позовом постачальника води про стягнення даного боргу у зв'язку з несплатою вказаної суми споживачем - позивачем, а тому предмет позову не відповідає встановленим законом та договором № 6265/3 від 18.07.2012 р. способам захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" про визнання неправомірними дій щодо нарахування суми у розмірі 21627,81 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10 березня 2015 р.

Суддя В.С. Петров