ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р.Справа № 922/66/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Лідер Будсервіс", м. Київ, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд", м. Вінниця
до Служби автомобільних доріг у Луганської області, м. Сєвєродонецьк
простягнення 6986240,36 грн.
за участю представників:

позивача - Шпарик Ю.М., довіреність від 12.02.15 р.,

відповідача - не з'явився,

3-ї особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Лідер Будсервіс" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Служби автомобільних доріг у Луганської області 6986240,36 грн. за невиконання умов договору №156, 157 від 20.11.12р. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 120.11.5р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

09.02.15р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Служба автомобільних доріг у Луганській області немає можливості обґрунтовано та повно відповісти щодо вимог викладених у позовній заяві, тому що у зв'язку із проведенням антитерористичної операції у Луганській та Донецькій областях було змінено фактичне місцезнаходження Служби згідно до наказу № 9 від 22.09.2014 "Про роботу у зв'язку зі зміною місця розташування Служби автомобільних доріг у Луганській області" з території підконтрольній терористичним угрупуванням (м. Луганськ) до території підконтрольній Українській владі (місто Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гагаріна, 70). Усі документи Служби залишились у Луганську, у зв'язку з тим що будівля, у якій знаходилось підприємство у місті Луганськ вул. Лінія Залізниці, буд. 9, - була захоплена озброєними людьми у масках і можливості вивести документацію не було.

16.02.15р. представник позивача надав супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

16.02.15р. представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитися посилаючись на Постанову Уряду №38 від 30.01.2015р. та Розпорядження Кабінету Міністрів від 26.01.15р.

Суд, розглянувши дане клопотання відмовляє в його задоволенні, як необгрунтованому, оскільки на теперішній час невідомо коли саме з'явиться можливість у відповідача прибути у судове засідання, і доказів можливості бути присутнім у судовому засіданні на наступний раз відповідач не надав, а також не запевнив суд, що на наступний раз обов'язково повинен з'явитися.

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.02.15р. не з`явився.

Представник 3-ї особи в судове засідання 16.02.15р. не з`явився.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Пунктом 4 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" передбачено, що у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно із Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Згідно п. 5 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 12.09.2014 № 01- 06/1290/14 У випадках, про які йдеться в пунктах 3 і 4 даного листа, судовий збір за подання позовних заяв та інших звернень, сплачений при їх поданні до господарських судів, які розташовані в районі проведення АТО, повторно не сплачується і не стягується.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України № 28-р від 02.09.2014, у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014 № 8-4166/14 та від 29.08.2014 № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справ, підсудним господарським судам, розташованим в районі антитерористичної операції, здійснюються такими судами: господарських справ, підсудних господарському суду Луганської області - господарським судом Харківської області.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

Позивач є Новим кредитором по відношенню до Відповідача за: Договором № 156 від 20.11.2012 року (надалі - Основне Зобов'язання №1) на суму заборгованості, що становить 3500227,34 грн. з урахуванням ПДВ (20%); Договором № 157 від 20.11.2012 року (надалі - Основне Зобов'язання №2) на суму заборгованості, що становить 3486013,02 грн. з урахуванням ПДВ (20%).

Право вимоги до Відповідача (Боржник за Основним Зобов'язанням № 1 та Основним Зобов'язанням № 2) на суму 6 986 240,36 грн. (шість мільйонів дев'ятсот вісімдесят шість тисяч двісті сорок гривень 36 коп.) виникло у Позивача за Договором про відступлення права вимоги № 4-1 «б»/64 від 31.03.2014 р. та Договором про відступлення права вимоги № 4-1 «б»/65 від 31.03.2014 р. (надалі по тексту також - Договори про відступлення права вимоги), що були укладені між Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» (Первісний кредитор за Договорами про відступлення права вимоги та/або Третя Особа) та Позивачем (Новий кредитор за Договорами про відступлення права вимоги), за умовами яких Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв право вимоги до Боржника за Основним зобов'язанням № 1 та за Основним Зобов'язанням № 2 на загальну суму заборгованості, що становить 6986240,36 грн.

Відповідно до 512 Цивільного кодексу України однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні є передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що між Первісним Кредитором та Боржником на дату укладення Договору про відступлення права вимоги № 4-1 «б»/65 від 31.03.2014 р. та Договору про відступлення права вимоги № 4-1 «б»/64 від 31.03.2014 р., тобто на дату передачі права вимоги, існувала заборгованість за Основним Зобов'язанням №1 та Основним Зобов'язанням №2, строк оплати якої настав, та яка є непогашеною Боржником, Новий кредитор має право вимагати від Боржника сплати заборгованості в сумі 6986240,36 грн.

Позивач звернувся по Відповідача (Боржника) з Вимогою про сплату грошових коштів в сумі 6986240,36 грн., що є заборгованістю за Основним Зобов'язанням № 1 та Основним Зобов'язанням № 2 (по тексту - Вимога).

Строк оплати проти Вимоги Позивача становив 7 (сім) днів з дати отримання Відповідачем (Боржником) вказаної Вимоги. Оплату запропоновано здійснити, шляхом перерахування грошових коштів за зазначеними у Вимозі реквізитами Позивача. Відповідач грошові кошти Позивачу у встановлений у вимозі строк не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 6986240,36 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 6986240,36 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6986240,36 грн. заборгованості , правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 512, 514, 526-527, 530, 598, 612, 625, Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Луганської області (93400, обл. Луганська, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 70, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Будсервіс" (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, оф. 509, ) заборгованість в сумі 6986240,36 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 73080,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко