ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Справа № 914/3566/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів :ОСОБА_2, - (доповідача у справі), ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДочірньої компанії "ОСОБА_4 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 20.01.15
у справі№914/3566/13
господарського судуЛьвівської області

за позовомДочірньої компанії "ОСОБА_4 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сіріуспроект Львів"
простягнення боргу та штрафних санкцій
за участю представників від:
позивачаОСОБА_5 (дов. від 19.09.14)
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Дочірня компанія "ОСОБА_4 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріуспроект Львів" 39713,32грн. боргу за отриманий газ, 3040,13 грн. пені, 2204,65 грн. 3% річних, та 119,14 грн. інфляційних втрат.

У заяві про уточнення розміру позовних вимог (3842/14 від 04.08.14) позивач відмовився від вимог про стягнення 39713,32 грн. основного боргу (у зв'язку із їх погашенням шляхом взаємозаліку), просив стягнути лише 3040,13 грн. пені, 119,14 грн. інфляційних втрат, 2204,65 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Львівської області від 01.10.14 (суддя Петрашко М.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.15 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Михалюк О.В., суддів: Новосад Д.Ф.,

ОСОБА_4І.) в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріуспроект Львів" на користь Дочірньої компанії "ОСОБА_4 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу в сумі 39713,32 грн. припинено провадження у справі; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові акти обґрунтовані тим, що з боку відповідача мала місце переплата.

Не погоджуючись судовими актами у справі, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити. Скарга обґрунтована тим, що відповідач свої зобов'язання по договору в частині здійснення погашення заборгованості не виконав своєчасно, то відповідно на нього покладається відповідальність за вказане прострочення. Відтак, на думку скаржника, ДК "ОСОБА_4 України" правомірно нараховано штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних та 3% річних.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 30.08.11 між Дочірньою компанією "ОСОБА_4 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіріуспроект Львів" (покупець) укладений договір поставки природного газу №24/11-1603/11-0/ПДВ з додатками (Договір), відповідно до якого (п.1.1), постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 Договору.

Відповідно до п.1.2 договору, постачальник передає покупцю в період з 06.08.11 по 30.09.11 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі 100 тис.куб.м. Згідно п.10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини, які склались між сторонами з 06.08.11 і діє у частині поставки газу до 30.09.11 включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Звертаючись з позовом, позивач вказував на те, що відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого газу виконав частково, на момент звернення з позовом до суду сума основного боргу відповідача перед позивачем становила 39713,32 грн. Також на підставі п. 7.3.1 договору позивачем була нарахована пеня у сумі 3040,13 грн. та на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати у розмірі 119,14 грн. та 3% річних 2204,65 грн.

21.10.13 після подання позивачем позову до господарського суду відповідачем направлено на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки має місце переплата по договору № 24/10-1603/11 від 29.12.09. Позивач не заперечив проти взаємозаліку, оскільки визнав факт переплати з боку відповідача. У зв'язку із вищевикладеним судами припинене провадження в частині суми основної заборгованості. Судові акти в цій частині не оскаржуються, а тому не перевіряються судом касаційної інстанції та підлягають залишенню без змін в цій частині.

Судами в позові щодо стягнення 3040,13 грн. пені, 119,14 грн. інфляційних втрат, 2204,65 грн. 3 % річних відмовлено з посиланням на наступне.

Станом на 01.11.10 сальдо на користь ТОВ "Сіріуспроект Львів" по договору №24/10-1603/11 від 29.12.09 становило 494848,14 грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків між Львівською філією ДК "ОСОБА_4 України" та ТОВ "Сіріуспроект Львів".

Як вбачається з матеріалів справи, основним спірним питанням у сторін було поставка та повна оплата за природній газ у жовтні 2011р., а саме протягом 11.10.11-31.10.11. хоча підставою позовних вимог позивач називає невиконання відповідачем зобов'язань по договору №24/11-1603/11-0/ПДВ від 30.08.11.

Проаналізувавши зміст заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог № 21/10-2013 від 21.10.13 та № 04/08-2014 від 04.08.14, суди дійшли висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог здійснювалось за поставку та оплату за природній газ на підставі договорів: №24/10-1603/11 від 29.12.09 поставки природного газу; №24/11-1603/11 від 07.12.10 поставки природного газу; №24/11-1603/11-0/ПДВ 30.08.11 на суму 2 684 435,59 грн. У заяві про уточнення розміру позовних вимог (3842/14 від 04.08.14) позивач визнає, що на момент розгляду справи у відповідача відсутній борг за поставлений природній газ у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Отже, враховуючи вищенаведене, суди дійшли висновку, що станом на кінець жовтня 2011 у відповідача фактично не існувало заборгованості перед позивачем за поставлений природній газ по всім переліченим вище договорам, і зокрема по договору №24/11-1603/11-0/ПДВ від 30.08.11.

Втім, позивач наполягає (в тому числі, в касаційній скарзі) на стягненні з відповідача 3040,13 грн. пені, 119,14 грн. інфляційних втрат, 2204,65 грн. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання по оплаті на підставі договору № 24/11-1603/11-0/ПДВ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати висновки судів щодо відмови в позові про стягнення пені з огляду на наступне. Згідно договору №24/11-1603/11-0/ПДВ поставка газу мала здійснюватися протягом 11.10.11-30.09.11, а позивач посилається на акти за жовтень 2011, тому поставка за цими актами не могла здійснюватися за цією угодою. Тобто, мала місце без договірна поставка.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, поставлений у жовтні 2011 газ має бути оплачений, але пеня за прострочення оплати не нараховується (оскільки законодавство не визначає розміру неустойки при позадоговірній поставці).

Так, у відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. За ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, пеня може нараховуватися лише у випадку, якщо її нарахування та розмір передбачені договором. У випадку позадоговірних правовідносин неустойка не нараховується.

Щодо стягнення інфляційних та 3% річних, то суд касаційної інстанції не погоджується із висновками судів з огляду на наступне. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, поставлений на підставі накладної газ має бути оплачений. Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вищевикладених правових норм вбачається, що за невчасну оплату товару, отриманого на підставі накладної, має нараховуватися 3% річних та інфляційні. Втім, судами не досліджений їх розмір.

Зауваження судів щодо того, що у відповідача існує переплата по іншим договорам є слушним, але ці обставини можуть бути підставою для проведення взаємозаліку між сторонами на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України по сумам 3% річних та інфляційних (оскільки вимоги є грошовими і зустрічними, так як на суму переплати також нараховуються 3% річних та інфляційні), як про це вказував відповідач у своїй заяві про взаємозалік, а не для висновку про відсутність зобов'язань відповідача, як таких, що ніколи не існували.

Враховуючи те, що позивач заперечував проти взаємозаліку по вищевказаним сумам, суду слід було дослідити та об'єктивно встановити суми 3% річних та інфляційних, які мають бути предметом взаємозаліку, чого зроблено не було ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції.

За таких обставин Вищий господарський суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті спору, так як не всі обставини справи є з'ясованими, а відтак, спір стосується не правозастосування, а встановлення обставин справи, що не відноситься до компетенції Вищого господарського суду України. Тому ухвалені у справі судові акти в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

В решті (в частині припинення провадження та в частині відмови у стягненні пені) судові акти підлягають залишенню без змін, так як є законними і обґрунтованими.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "ОСОБА_4 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково, рішення господарського суду Львівської області від 01.10.14 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.15 у справі №914/3566/13 скасувати в частині відмови в позові про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду Львівської області. В решті постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.15 у справі №914/3566/13 залишити без змін.

Головуючий - суддя В. І. Дерепа

Судді Б. М. Грек

ОСОБА_3