РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015Справа №910/523/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 52736,89 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Сіняк Д.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 52736,89 грн. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

На вимогу ухвали суду в порядку ст. 65 ГПК України від МТСБУ надійшла інформація по полісу № АА/7713608.

Відповідач подав відзив на позов, у якому проти вимог Позивача заперечує, оскільки первісний кредитор не звертався до нього протягом року з часу настання ДТП з завою в порядку статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про виплату страхового відшкодування, що надає Відповідачу право відмовити у виплаті на підставі ст. 37 вказаного Закону. Також Відповідач заявою від 02.05.2015 повідомив, що з технічних причин копію полісу № АА/7713608 надати не може, та просив справу розглядати за відсутності його повноважного представника.

Позивач подав письмові заперечення на відзив Відповідача, вказавши, що на його думку звернення до Відповідача з заявою в порядку ст. 35 вказаного Закону є правом, а не обов'язком Позивача.

Розглянувши матеріали справи та пояснення сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

09.10.2012 на дорозі М-04 Знам'янка - Луганськ - Ізварине була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «Опель», д.р.н. ВВ8665ВК, яким керував Кривошей А.М., з автомобілем «Рено», д.р.н. ВА8017АТ, яким керував Богатирь А.А. та з автомобілем «Рендерс», д.р.н. ВА5160ХХ. Причинами ДТП стало те порушення Кривошей А.М., при керуванні автомобілем «Опель», д.р.н. ВВ8665ВК, п. 2.3 ПДР України, що призвело до зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем «Рено», д.р.н. ВА8017АТ. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Рено», д.р.н. ВА8017АТ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ПП «ДС «Транс» на праві власності, був під його керуванням на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень».

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи Звіт № 570 від 07.11.2012 про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодженого у ДТП, з ремонтною калькуляцію в системі AUDATEX (70676,60 грн., коефіцієнт зносу 0,7), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 44551,42 грн., за згодою вигодонабувача, на користь страхувальника за Договором добровільного страхування (копія платіжного доручення залучена до справи).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «Опель», д.р.н. ВВ8665ВК, Кривошей А.М., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП підтверджено сукупністю наступних доказів: Довідками № 9085919 та № 1126/100262-Б ДАІ про обставини ДТП, постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області, звітом про результати огляду місця ДТП та поясненнями водія Богатирь А.А.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Кривошей А.М., як особи, яка експлуатує автомобіль «Опель», д.р.н. ВВ8665ВК, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АА/7713608 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 510 грн. Отже, Відповідач є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Опель», д.р.н. ВВ8665ВК, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до Звіту № 570 від 07.11.2012 розмір матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодженого у ДТП, становить 70676,60 грн., при цьому коефіцієнт зносу дорівнює 0,7.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленого Позивачем розміру матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, та коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля.

Відповідачем також не заявлялося клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України на спростування наведеного і обґрунтованого Позивачем розміру, а також не заявлялося клопотання про експертизу в порядку ст. 41 ГПК України.

Судом встановлено, що наведені у вищеописаному Звіті матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та залучених до справи фотознімках, і Відповідачем не надано доказів протилежного, а також, як зазначалось вище, не спростовано належними засобами доказування, що розмір матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, та обрахований Позивачем розмір страхового відшкодування, є необґрунтованими або завищеними.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АА/7713608 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000грн.), не більше встановленого вищеописаним Звітом розміру матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодженого у ДТП, з урахуванням коефіцієнту зносу (70676,60 грн.), при цьому в межах суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (44551,42 грн.), за мінусом франшизи (510 грн.), та отже в сумі 44041,42 грн.

Заперечення Відповідача, що оскільки первісний кредитор не звертався до нього протягом року з часу настання ДТП з заявою в порядку ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про виплату страхового відшкодування, тому позов не підлягає задоволенню, оскільки Відповідач скористався правом відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 вказаного Закону, судом відхиляються, оскільки ст. 37 Закону стосуються виключно страховика, що видав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальника, цивільно-правова відповідальність якого застрахована полісом, та потерпілої особи, якій заподіяно шкоду в результаті ДТП. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 08.10.2014 у справі № 910/9030/14.

При цьому Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

З огляду на вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення 44041,42 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Також Відповідач, не виконавши в порядку ст. 530 ЦК України вимогу Позивача про виплату належної до відшкодування страхової суми (заява від 09.12.2013, отримана Відповідачем 11.12.2013) та відмовивши у її задоволенні, порушив грошове зобов'язання по відношенню до Позивача, що є підставою для нарахування Відповідачу втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України на прострочену суму.

Перевіривши додані Позивачем до позову розрахунки вищевказаних санкцій, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, арифметичну правильність та відповідність вимогам закону, зокрема оскільки вони не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом суми, тому позовні вимоги про стягнення 988,22 грн. 3% річних та 7707,25 грн. інфляційних визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (м. Київ, вул. Білоруська, 3; ідентифікаційний код 20344871) 44041 (сорок чотири тисячі сорок одну) грн. 42 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 988 (дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 22 коп. 3% річних, 7707 (сім тисяч сімсот сім) грн. 25 коп. інфляційних, а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.03.2015

Суддя Сташків Р.Б.