ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2015 р.Справа № 916/931/14

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

про стягнення 267 458,11 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Скворцова О.В. - довіреність № 3060 від 18.09.2014 року;

від відповідача: Моісєєв Д.А. - довіреність № 69 від 25.12.2014 року.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: 14.03.2014 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 267 458,11 грн., що виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договору майнового сервітуту, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.08.2014 року по справі №916/931/14 позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року, апеляційну скаргу державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2014 року без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2014 року касаційну скаргу ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 у справі № 916/931/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.12.2014 року призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу №916/931/14 розподілено судді господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2014 року суддею Щавинською Ю.М. справу №916/931/14 прийнято до свого провадження із призначенням до розгляду у засіданні суду 26.01.2015 року. Відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, скасовуючи рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2014 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року, Вищий господарський суд зазначив про неврахування та не дослідження судами першої та апеляційної інстанції питання щодо того, чи позивач належним чином оформив речові та інші права та їх обтяження на нерухоме майно, відносно якого встановлено сервітут.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України судом було витребувано відомості щодо реєстрації права власності та права господарського відання на майно, яке є предметом договору від 30.09.2013 року. Вказані докази були надані сторонами та залучені до матеріалів справи (т.3, а.с.120-121, 128-143), та судом їм була надана правова оцінка.

Під час нового розгляду справи представник позивача надав суду письмові пояснення з урахуванням постанови ВГСУ від 25.11.2014 року (т.3 а.с.145-147), в яких, посилаючись на п.4.4 Статуту АМПУ, зазначив про те, що, фактично, право господарського відання на майно, закріплене за підприємством, виникло з дати підписання актів приймання-передачі.

При цьому, як зазначає позивач, відповідно до Закону України «Про морські порти України» саме Адміністрація морських портів України, безпосередньо і через свої філії повинна забезпечувати утримання та використання об'єктів портової інфраструктури (рухомі та нерухомі об'єкти, що забезпечують функціонування морського порту, у тому числі гідротехнічні споруди). Натомість, для забезпечення роботи ДП "Іллічівський морський торговельний порт", як портового оператора, ДП "Адміністрація морських портів України" необхідно було надати порту можливість користуватися причалами.

Позивач також звертає увагу, на те, що зазначені обставини були встановлені як у справі №916/973/14 між тими ж сторонами, яку позивач вважає преюдиціальною, так і у низці інших господарських справ.

Представник відповідача при новому розгляді справи також надав суду письмові пояснення (т.3 а.с.122-127), відповідно до яких просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що, фактично, договір є неукладеним, оскільки право господарського відання на нерухоме майно, яким є причал, виникло у ДП «АМПУ» після державної реєстрації такого права тільки 8.04.2014р., тобто не існувало протягом вересня-грудня 2013р.

Таким чином, відповідач вважає, що оскільки договір майнового сервітуту № 645-О/106-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 року, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові Пленуму №9 від 6.11.2009р., не є вчиненим з огляду на відсутність його державної реєстрації, у зв'язку із чим не потребує визнання його нікчемним або недійсним, абсолютно безпідставним є стягнення з відповідача заявленої заборгованості.

У наданих суду письмових поясненнях відповідач також акцентує увагу на тому, що в період з 21.08.2013 року по 17.03.2014 року усі причали, в тому числі причал №12, знаходились в повному господарському віданні відповідача, що відображено у наданому ним витязі з державного реєстру (т.3 а.с.128-143).

У судовому засіданні 25.02.2015 року представник позивача підтримав подані ним письмові пояснення від 26.01.2015р. (т.3 а.с.145-147) та 9.02.2015р. (т.4 а.с.-8) та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник позивача, зокрема наполягав на тому, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданий відповідачем, не відображає актуального на момент строку дії договору стану правовідносин щодо наявності або відсутності у ДП «ІМТП» державної реєстрації права господарського відання на майно, що є об'єктом сервітуту, оскільки в ньому зазначено, що об'єкт нерухомого майна знаходиться в процесі поділу.

З огляду на викладене, представник позивача вважає, що договір є укладеним та повинен виконуватися належним чином,

Представник відповідача в свою чергу у судовому засіданні 25.02.2015р. заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, зокрема, з підстав, що викладені у письмових поясненнях, наданих з врахуванням постанови ВГСУ, та зазначив, що положення п.4.4. статуту ДП „АМПУ" не позбавляють його обов'язку державної реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, яке до того ж прямо закріплене у п. 4.8 статуту позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Як встановлено судом, 30.09.2013р. між сторонами укладено договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 645-0/106-П-ІЛФ-13 (т.1 а.с. 8-11), за умовами якого Адміністрація портів на визначених договором умовах оплати надає порту право обмеженого користування належними їй гідротехнічними спорудами (нерухомим майном), розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме: причалом № 12, довжиною 200 п.м., архівний номер паспорту 85105.

Відповідно до пп. 1.2, 1.3, 1.4 договору право користування Сервітуарієм причалом обмежується виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт силами і засобами Сервітуарія. Сервітут не підлягає відчуженню. Строк сервітуту - період дії договору. Ціна договору та порядок оплати передбачено розділом 2 договору.

Згідно п.п.2.2., 2.3 договору, розрахована за формулою, яка визначена договором, плата за сервітут на причал № 12 за період дії договору складає 267 458,12 грн. з ПДВ. Оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4., крім іншого, передбачено, що Сервітуарій зобов'язаний своєчасно і на умовах цього договору своєчасно вносити плату за сервітут за весь час фактичного користування причалом. Власник має право отримувати плату за сервітут, розраховану відповідно до розділу 2 цього договору. Власник зобов'язаний надати на умовах цього договору Сервітуарію обмежене право користування причалом, визначеним п.1.1. договору. Відповідно до пункту 4.1 договору, за невиконання (неналежне) виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Сторони передбачили, що договір набуває чинності з дня його укладення, але регулює взаємовідносини між сторонами, починаючи з 21.08.2013р. у відповідності до ст. 631 ЦК України. Договір діє до 31.12.2013р., але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 7.1 договору).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору позивачем були виставлені відповідачу наступні рахунки по оплаті за користуванням сервітутом: № Пр/4 446 від 30.09.2013р. на суму 82 449,49 грн., № Пр/9 355 від 31.10.2013р. на суму 62 339,86 грн., № Пр/9 389 від 30.11.2013р. на суму 60 328,90 грн., № Пр/12 868 від 31.12.2013р. на суму 62 339,876 грн. на загальну суму 267 458,11 грн. (т.1 а.с.16,18,19,20), які в свою чергу були направлені відповідачу згідно з супровідними листами № 102/08.3-10/1202 від 04.10.2013р., №145/08.3-10/1613 від 01.11.2013р., № 185/08.3-10-2170 від 04.12.2013р. та № 212/08.3-10-06 від 02.01.2014р. (т. 1 а.с.12-15). При цьому, факт їх виставлення та отримання сторонами не заперечується. Однак, відповідач обов'язок щодо своєчасної оплати рахунків, виставлених позивачем за користування причалом № 12, не виконав, що і зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає, що сторонами не заперечується ані факт користування причалом, що є предметом договору, ані вартість такого користування, яка прямо обумовлена змістом договору від 30.09.2013р.

Натомість, спір, фактично, зводиться до наявності права позивача на укладення відповідного договору з огляду на відсутність станом на цей момент державної реєстрації за позивачем права господарського, а відтак, до укладеності та правомірності договору.

З огляду на встановлений судом предмет доведення у даній справі, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.5 ст.22 ГК України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Згідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

При цьому, згідно з ч.2 цієї статті саме власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013р. №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів

Пунктом 3 Наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 встановлено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу, у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів. Пунктом 7 наказу встановлено, що після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами, 13.06.2013 на виконання наказу Міністерства інфраструктури України "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 19.03.2013 № 163, комісією з реорганізації відповідача складено Розподільчий баланс ДП „Іллічівській морський торговельний порт" та ДП "Адміністрація морських портів України". Також, Комісією з реорганізації ДП „Іллічівській морський торговельний порт" та ДП "Адміністрація морських портів України" складено Акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013 № 482/19. Вказані розподільчий баланс і Акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань затверджені Міністерством інфраструктури України.

Згідно з вказаним актом приймання-передачі від 13.06.2013р. № 482/19 до Адміністрації були передані основні засоби Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" згідно з розподільчим балансом станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали Іллічівського морського порту.

Згідно із частинами першою, другою статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Частиною четвертою статті 59 Господарського кодексу України, у редакції, яка діяла на момент складання Розподільчого балансу ДП „Іллічівській морський торговельний порт" та ДП "Адміністрація морських портів України" станом на 13.06.2013 і Акту приймання - передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013 № 482/19, було встановлено, що у разі поділу суб'єкта господарювання усі його майнові права і обов'язки переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках до кожного з нових суб'єктів господарювання, що утворені внаслідок цього поділу. У разі виділу одного або кількох нових суб'єктів господарювання до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов'язки реорганізованого суб'єкта.

Приймаючи до уваги, що ДП "Адміністрація морських портів України" з 13.06.2013р. згідно із вищезазначеними документами стало правонаступником відповідача, зокрема, в частині майнових прав та обов'язків стосовно причалу №12, враховуючи, що як право власності, так і право господарського відання на момент укладення договору виникли як відповідні права та були належним чином зареєстровані у Державному реєстру речових прав (т.3 а.с.128-139), суд вважає, що оскільки майно, що знаходиться у державній власності, було закріплено власником майна в порядку ст.136 ГК України саме за ДП "Адміністрація морських портів України", останнє, станом на день виникнення правовідносин мало відповідне право розпорядження спірним майном та укладення договору майнового сервітуту.

При цьому, Постанова Пленуму Верховного Суду №9, на яку посилається відповідач, зазначаючи, що договір не є вчиненим, тому немає потреби визнавати його недійсним, не може бути врахована судом при розгляді даної справи, оскільки відповідні висновки засновані на трактуванні ст.640 ЦК України в редакції, що вже не була чинною станом на час виникнення відповідних правовідносин.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки договір від 30.09.2013р. є правомірним у силу презумпції, встановленої ст.204 ЦК України, відомостей про визнання його недійсним судом матеріали справи не містять, а відповідні вимоги у межах даної справи також не заявлялися, вказаний договір в порядку ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання, що виникають з нього, мають виконуватися належним чином згідно до ст. 193 ГК України та ст.ст.525, 526 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ДП „АМПУ" є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи відповідача жодним чином не спростовують вищевказаних висновків та не можуть бути підставою для відмови у позові.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, р/р 1 в ПАТ "Марфін банк" м. Іллічівська, МФО 328168, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, п/р 260041593 у ПАТ "Марфін банк" у м. Донецьк, МФО 334851, ) заборгованість у розмірі 267 458 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят вісім) грн. 11 коп. та судовий збір у розмірі 5 349 (п'ять тисяч триста сорок дев'ять) грн. 16 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02 березня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська