КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/18846/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №14/138/297 від 05.01.2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року

у справі №910/18846/14 (судді - Мудрий С.М., Сівакова В.В., Трофименко Т.Ю.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД»

до публічного акціонерного товариства «Златобанк»

про визнання кредитного договору №211/12-КL від 17.09.2012 року

недійсним

за участю представників сторін від:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Фесенко О.М., представник за довіреністю №13 від 14.02.2015 року

ВСТАНОВИВ:

05.09.2014 року до Господарського суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання кредитного договору №211/12-КL від 17.09.2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Златобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД», недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що укладенням спірного договору порушено його майнові права, оскільки, договір зі сторони позивача укладено директором товариства з перевищенням своїх повноважень, визначених Статутом товариства, а також зазначає, що відповідач був обізнаний з положеннями Статуту ТОВ «МАНА ТРЕЙД».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року позивачу відмовлено у задоволені позову (а.с. 184-188).

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі №910/18846/14 скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю (а.с. 199-205).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, стверджує, що судом не досліджено всі обставини справи, не надано належної оцінки положенням Статуту товариства, прийнято за належний доказ копію протоколу загальних зборів учасників товариства №10/09 від 10.09.2012 року, хоча позивачем заперечено наявність такого протоколу та проведення загальних зборів товариства 10.09.2012 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі №910/18846/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 16.02.2015 року (а.с. 197-198).

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, розгляд справи призначено у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів - Мальченко А.О., Сухового В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року розгляд справи відкладено на 02.03.2015 року у зв'язку з неявкою в судове засідання представника апелянта.

16.02.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача у справі надійшов відзив б/н від 13.02.2015 року (вх. №09-11/2715/15) на апеляційну скаргу позивача, в якому ПАТ «Златобанк» стверджує про безпідставність позовних вимог ТОВ «МАНА ТРЕЙД», вважає рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає дійсним обставинам справи, законним, а тому просить відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року залишити без змін. Поданий відзив долучений судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.03.2015 року представник відповідача у справі заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у поданому відзиві.

Представник апелянта у судове засідання 02.03.2015 року вдруге не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ст. 98 ГПК України про прийняття апеляційної скарги до провадження апеляційний господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Ухвала надсилається сторонам та прокурору, який брав участь у розгляді справи або вступив у розгляд справи.

При цьому, частиною 1 ст. 64 ГПК України зазначено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та прокурору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто за адресою повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В апеляційній скарзі, яку подано Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД», апелянтом зазначено юридичну адресу: 01034, м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 35, яка відповідає адресі місцязнаходження позивача, зазначеній в наявній в матеріалах справи Виписці з ЄДРПОУ (а.с.61-63). Одночасно, на поштовому конверті, при відправці апеляційної скарги апелянт зазначив адресу відправника:04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10, літ. Г. Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження була направлена Товариству з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» на обидві відомі суду адреси, в тому числі й на юридичну адресу позивача, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Однак, процесуальні документи, які були направлені судом за юридичною адресою скаржника, повернулися з відміткою поштової установи про пересилання поштового відправлення за місцем обслуговування (м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10, літ. Г. ) та повернуто суду у зв'язку з неотриманням адресатом.

Враховуючи такі обставини та приписи ст. 64 ГПК України, колегія суддів вважає, що апелянт належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

17.09.2012 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець, банк за договором, відповідач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» (позичальник, боржник за договором, позивач у справі) укладено кредитний договір № 211/12-КL згідно п.1.1 якого кредитодавець, в порядку та на умовах, встановлених цим договором та чинним законодавством України, надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3. договору банк надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального кредиту заборгованості, визначеного кредитним договором. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 1 250 000,00 дол. США.

Пунктом 1.4. кредитного договору від 17.09.2012 року встановлено кінцеву дату повернення кредиту - не пізніше 16 вересня 2013 року включно. За користування кредитом встановлено проценти у розмірі 14% річних.

Договір підписано сторонами без заперечень чи застережень, підписи уповноважених осіб засвідчено печатками юридичних осіб (а.с.64-72).

28.09.2012 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 211/12-КL від 17.09.2012 року, якою внесли зміни до п.2.1 договору «умови надання кредитних коштів», передбачивши, що надання кредитних коштів в межах максимального ліміту за кредитною лінією здійснюється банком після набуття чинності цим кредитним договором та у разі дотримання та наявності сукупності умов: надання кредиту не буде порушувати інші умови договору; за відсутності будь-якої з несприятливих обставин, визначених у п. 5.4 договору; підтвердження правоздатності, дієздатності позичальника та повноважень представника позичальника на укладення договору та договорів забезпечення; дійсності гарантій або запевнень позичальника; сплати позичальником комісії за надання кредиту; укладення договорів поруки, застави (а.с.73).

07.11.2012 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 211/12-КL від 17.09.2012 року, якою збільшили максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією до 2 000 000,00 дол.США (а.с.74).

06.03.2013 року сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору № 211/12-КL від 17.09.2012 року, якою збільшили максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією до 4 000 000,00 дол. США, збільшили кількість договорів забезпечення кредиту (а.с.75).

25.04.2013 року сторони уклали Додаткову угоду № 4 до Кредитного договору № 211/12-КL від 17.09.2012 року, якою змінили редакцію п.п.1.2,1.3,1.5 кредитного договору, а саме передбачили, що: кредитні кошти надаються позичальнику у гривні та/або доларах США в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного договором; збільшили максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією до 7 000 000,00 дол. США та процентну ставку за користування кредитом, яку встановлено у наступних розмірах: 24% річних за користування кредитними коштами у гривні, 14% річних за користування кредитними коштами у доларах на ліміт заборгованості до 4 000 000,00 дол. США включно; 15% річних за користування кредитними коштами у доларах на ліміт заборгованості більше 4 000 000,00 дол. США, а також збільшили кількість договорів забезпечення кредиту (а.с.76).

12.09.2013 року сторони уклали додаткову угоду № 5 до Кредитного договору № 211/12-КL від 17.09.2012 року, якою встановили дату повернення кредиту - 15.09.2014 року (а.с.77).

05.09.2014 року позивач звертається до суду з позовом про визнання Кредитного договору № 211/12-КL від 17.09.2012 року недійсним, оскільки директор товариства, укладаючи кредитний договір, перевищив свої повноваження, уклав договір всупереч положень Статуту товариства без попереднього затвердження договору загальними зборами учасників товариства (п. 9.7.1 - 9.7.20, п. 9.8, п.10.10.2 статуту товариства).

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як унормовано ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Як вбачається з представлених в матеріалах справи належним чином засвідчених копій договорів спірний кредитний договір № 211/12-КL від 17.09.2012 року підписано з боку банку - заступником Голови правління з ризиків Розенблатом Едуардом Мусійовичем, який діяв на підставі довіреності, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. від 01.08.2012 року та з боку ТОВ «МАНА ТРЕЙД» - директором товариства Нагорнюком О.В., який діяв на підставі Статуту товариства.

Відповідно до ст.3 Статуту ТОВ «МАНА ТРЕЙД», затвердженого Рішенням установчих зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» від 17.11.2011 року (протокол №1) (в редакції, що діяла на момент укладання договору) товариство створено для зайняття підприємницькою діяльністю, що не суперечить законодавству України, має право вчиняти правочини, укладати угоди, брати на себе зобов'язання, що випливають з правочинів та договірних відносин, в тому числі позики, розрахункових та кредитних відносин (пп. 3.1.4. ст. 3 Статуту), отримувати кредити (пп. 3.1.10 ст.3 Статуту), самостійно обирає банки та кредитно-фінансові установи для здійснення кредитно-розрахункових операцій (пп. 4.4 ст. 4 Статуту)

Як передбачено пп. 9.1 ст. 9 Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників, до виключної компетенції яких, згідно пп. 9.7.19, 9.8 ст. 9 Статуту, відноситься, серед інших, прийняття рішень про укладення угод (договорів, контрактів) на суму, що становить 50 і більше відсотків вартості майна товариства.

Згідно до пп. 10.1 ст. 10 Статуту виконавчим одноособовим органом Товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю товариства, є директор, який (пп. 10.3 ст. 10 Статуту) діє на підставі Статуту та здійснює свої повноваження від імені товариства без довіреності.

Відповідно пп. 10.10.2 ст. 10 Статуту товариства (в редакції 2011 року), до компетенції директора належить, зокрема, укладення угод (договорів, контрактів) з урахуванням обмежень, встановлених п.п. 9.7.19 ст. 9 даного Статуту.

Позивач в обґрунтування позовних вимог стверджує, що загальні збори товариства не приймали рішень щодо надання повноваження директору на укладення кредитного договору, що директор, укладаючи спірний договір та додаткові угоди до нього, діяв з перевищенням повноважень, що є підставою для визнання угоди недійсною.

Місцевий господарський суд, посилаючись на представлений в матеріалах справи Протокол загальних зборів учасників товариства «МАНА ТРЕЙД» № 10/09 від 10.09.2012 року (а.с. 170), яким прийнято рішення саме про укладення товариствам кредитного договору з АТ «Златобанк» та договір застави, укладений з банком в забезпечення кредитного договору, існування якого на момент прийняття рішення не заперечено позивачем, визнав позовні вимоги позивача необґрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи.

Позивач наполягає, що жодних погоджень, стосовно укладання кредитного договору загальними зборами товариства товариством не надавалося, рішень з даного питання загальними зборами не приймалося, тому, на момент укладання вищенаведеного кредитного договору підписант з боку позивача не мав необхідних повноважень та перевищив надані йому повноваження, у зв'язку з чим позивач просить визнати кредитний договір № 211/12-КL від 17.09.2012 року недійсним.

Посилаючись на п. 7.1 ст. 7 Статуту товариства (в редакції 2011 року), згідно якого розмір статутного капіталу товариства становлено 1000 грн. позивач стверджує, що для укладення кредитного договору від імені товариства необхідне прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників, оскільки сума кредиту значно перевищувала розмір статутного капіталу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з твердженням відповідача, що позивач необґрунтовано ототожнює поняття «розмір статутного капіталу» товариства та «вартість майна «товариства».

У відповідності до ч.1 ст. 144 ЦК України, п.7.1 ст.7 Статуту товариства статутний капітал товариства складається з вкладів його учасників, і на момент укладення спірного правочину становив 1000 грн.

Проте, згідно ст. 115 ЦК України, п. 6.1 ст.6 Статуту товариства (в редакції 2011 року) товариство є власником майна, переданого йому учасниками, майна придбаного товариством у встановленому законом порядку, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності,доходів, одержаних від реалізації продукції, виконання робіт, тощо, іншого майна, набутого на підставах не заборонених законодавством України і саме від вартості майна товариства, згідно п.9.7.19 ст. 9 Статуту, залежить обов'язковість погодження укладення договорів загальними зборами учасників.

З представлених в матеріалах справи балансової довідки від 06.09.2012 року (а.с.97), балансу товариства «МАНА ТРЕЙД» на 30.09.2012 року (а.с.95), які підписано директором та головним бухгалтером товариства, підписи яких засвідчено печаткою товариства, вбачається, що за товариством обліковується основні засоби залишковою вартістю понад 21 тис грн, товари на суму понад 37 млн грн грошові кошти в національній валюті понад 3,4 млн грн. Зазначені документи надавалися банку на момент укладення кредитного договору та договору застави № 211/12- КL/S-1 від 17.09.2012 року, за яким в заставу банку передано майно в обороті (дизельне паливо) вартістю 20 млн грн (копія договору застави наявна в матеріалах справи, а.с.98).

Таким чином, оскільки максимальний ліміт заборгованості за спірним кредитним договором на момент його укладення не перевищував 50% вартості майна товариства, то і обмеження, встановлені статутом (п. 9.7.19 ст. 9 Статуту) на час укладення договору не обмежували право директора на підписання договору.

Апелянт заперечив правомірність підписання директором та головним бухгалтером вище зазначених доказів, як і відомості наявності майна в кількості зазначеній у Балансі та балансовій довідці, але не спростував цих відомостей належними доказами (подання податкової звітності за зазначений період, притягнення директора та головного бухгалтера товариства до адміністративної, кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих відомостей щодо діяльності товариства).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не заперечили виконання сторонами спірного договору: надання кредитних коштів банком та отримання таких товариством. Виконання кредитного договору сторонами підтверджується також укладенням Додаткових угод №1-5 до нього, відповідно від 28.09.2012 року, від 07.11.2012 року, від 06.03.2013 року, від 25.04.2013 року, від 12.09.2013 року, якими сторони збільшували ліміт заборгованості та термін користування кредитними коштами, підтверджували укладання товариством нових договорів поруки, застави в забезпечення кредитного договору.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 5013/492/12, від19.08.2014 року у справі № 5011-31/17917-2012, від 19.08.2014 року у справі № 924/905/13 договір, укладений керівником (директором) товариства навіть з перевищенням повноважень є дійсним, якщо товариство своїми діями схвалило цей договір.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі №910/18846/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі №910/18846/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі №910/18846/14 залишити без змін.

3. Справу №910/18846/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий