РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015Справа №910/2612/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 7380,88 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися:

від відповідача - Ліповуз Д.І. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - Позивач) звернулося з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 7380,88 грн., оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

У наданому відзиві Відповідач позовні вимоги визнає частково на суму 6512,13 грн., а саме за вирахуванням коефіцієнту зносу застрахованого Позивачем автомобіля та франшиз по обом договорам страхування.

У судове засідання 25.02.2015 Позивач своїх представників не направив, хоча про призначення справи до розгляду на вказану дату Позивача було повідомлено заздалегідь - 16.02.2015, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, у якому надсилалась ухвала суду про порушення провадження у даній справі на адресу місцезнаходження Позивача, тому будь-які несприятливі наслідки неявки повноважних представників у судове засідання покладаються на Позивача відповідно.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судове засідання 18.02.2015 обов'язковою не визнавалась. Позивач також не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Клопотань про відкладення розгляду справи до початку та під час судового засідання не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2014 в с. Селище, Сокирянського району Чернівецької області, була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «Шкода», д.р.н. 63936МО, яким керував Гуцул В.Г., з автомобілем «Фольксваген», д.р.н. СЕ1557ВВ, яким керував Войняк О.А. Причинами ДТП стало те, що водій Гуцул В.Г., керуючи автомобілем «Шкода», д.р.н. 63936МО, у стані алкогольного сп'яніння не дотримався безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.р.н. СЕ1557ВВ, чим порушив п.п. 2.9 (а), 12.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Фольксваген», д.р.н. СЕ1557ВВ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Войняк М.Є. на праві власності, був під керуванням Войняк О.А. на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі договору добровільного страхування, копія якого також залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за цим договором є ТОВ «Порше Мобіліті».

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи рахунок від 03.06.2014 з калькуляцією в системі AUDATEX ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 7890,88 грн. на рахунок вказаного ремонтного СТО (копія платіжного доручення залучена до справи).

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за вказаним договором, і Відповідачем не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «Шкода», д.р.н. 63936МО, Гуцул В.Г., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено постановою районного суду (копію залучено до справи).

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Гуцул В.Г., як особи, яка експлуатує автомобіль «Шкода», д.р.н. 63936МО на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/3751707 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 1000 грн. Отже, Відповідач є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Шкода», д.р.н. 63936МО, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, розмір шкоди та коефіцієнт фізичного зносу Застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 32, 34 ГПК України.

Позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування, що коефіцієнт зносу деталей Застрахованого автомобіля дорівнює нулю.

Натомість, згідно зробленого Відповідачем та наданого суду витягу за допомогою системи AUDATEX щодо інформації про попередні розрахунки вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Фольксваген», д.р.н. СЕ1557ВВ, вбачається, що до спірного ДТП вже робились запити на розрахунок вартості інших пошкоджень даного автомобіля, та було встановлено вартість відновлювального ремонту.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

У пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, які дають підстави для визначення іншого розміру коефіцієнта фізичного зносу, зокрема (п. б), якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом.

Враховуючи надані Відповідачем відомості з системи AUDATEX що до спірного ДТП вже робились запити на розрахунок вартості інших пошкоджень Застрахованого автомобіля, та встановлювалась вартість відновлювального ремонту, то суд вважає обґрунтованим звернення Відповідача до суб'єкта оціночної діяльності щодо встановлення коефіцієнт зносу деталей Застрахованого автомобіля.

Звітом № ЦВ/14/1713 від 02.01.2015 суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертум-АВС» встановлено коефіцієнт зносу деталей Застрахованого автомобіля в розмірі 0,245. Позивачем даного розміру коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля в порядку ст.ст. 32, 34 ГПК України спростовано не було.

Відповідно до п. 8.1 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом МЮУ, ФДМУ від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в МЮУ 24 листопада 2003 року за № 1074/8395), для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Так, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ, розраховується за формулою: Сврз = Ср+См+Сс*(1-Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Відтак, обгрунтвоано застосувавши коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля до відомостей про деталі згідно рахунку СТО від 03.06.2014р., застосовані при ремонті Застрахованого автомобіля, за перевіреним судом та визнаним обґрунтованим розрахунком Відповідача розмір матеріального збитку складає 9156,03 грн. Позивачем даний розмір матеріального збитку, застосований з врахуванням коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля, в порядку ст.ст. 32, 34 ГПК України не спростований.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

З огляду на наведені норми законів, суд погоджується з доводами Відповідача, щодо необхідності при стягненні зменшення розміру матеріального збитку (9156,03 грн.) на франшизи за полісом № АС/3751707 (1000 грн.) та за Договором добровільного страхування (відповідно до страхового акту Позивача сума франшизи за даним страховим випадком складає 1643,90 грн.), а отже, з Відповідача судом стягується сума в розмірі 6512,13 грн., яка не виходить за межі ліміту відповідальності Відповідача за спірним страховим випадком (50000грн.), що встановлена полісом № АС/3751707, і позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Заперечення Відповідача щодо передчасного звернення Позивача до суду з даним позовом, оскільки з часту направлення Відповідачу вимоги про виплату страхового відшкодування не минув встановлений ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» максимальний 90то денний строку, то суд ці заперечення відхиляє, оскільки Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

Суд також приймає до уваги, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідач повідомляється своїм страхувальником про настання ДТП, а отже може приступати до розслідування страхового випадку та звертатися до Позивача з приводу узгодження страхової суми.

Із матеріалів справи також слідує, що Позивач з метою отримання коштів від Відповідача звернувся до останнього з заявою про виплату страхового відшкодування за вказаним полісом. Дана вимога та документи, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь Позивача, були отримані Відповідачем 10.12.2014, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, отже у Відповідача було майже два місяці для дослідження страхового випадку та звернення до Позивача з приводу узгодження страхової суми.

Проте Відповідач після настання страхового випадку, отримання вищезазначеної заяви та протягом двох місяців до звернення Позивача до суду з даним позовом, обґрунтованих заперечень до Позивача не висунув та суми страхового відшкодування на користь Позивача також не виплатив, а отже, є винним у виникненні даного спору та зверненні Позивача до суду з даним позовом в частині, що визнана обґрунтованою судом - 6512,13 грн., тому в цій частині судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача. У іншій частині, в якій суд в позові відмовляє, судовий збір відноситься на користь Позивача та йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) 6512 (шість тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 13 коп., відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1611 (одну тисячу шістсот одинадцять) грн. 96 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.03.2015

Суддя Сташків Р.Б.