РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/29398/14

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна"

про здійснення страхового відшкодування 3 305,40 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: Ігнатьєва А.І. (дов.№31/12-14_І від 31.12.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про здійснення страхового відшкодування 3 305,40 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку із пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №910/29398/14 та призначено її до розгляду на 12.02.2015 року.

21.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

23.01.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація, витребувана ухвалою суду від 31.12.2014 року.

За наслідками судового засідання 12.02.2015, у задоволення клопотання представника позивача, суд продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 03.03.2015 року.

У судовому засіданні 03.03.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов, з урахуванням наданої 24.02.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.3.10. постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд, вивчивши надану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, прийняв її та зауважив, що подальший розгляд справи здійснюється із урахуванням заявлених зменшень.

Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач також не надав, у зв'язку із чим, справа розглядається за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із п. 3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (страховик) та Приватним підприємством «ВіДі-Мистецтво» (страхувальник та вигодонабувач) укладено договір CLAU№2341 добровільного комплексного страхування наземного транспортну, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota», державний номер АІ9999СТ.

Відповідно до довідки №9423292 про дорожньо-транспортну пригоду, 12.08.2014 по вул. Борщагівська у м.Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки «Toyota», державний номер АІ9999СТ, під керуванням Кучерук С.О. (право керування передбачено у технічному паспорті), транспортним засобом марки «Hyundai», державний номер АА5764СН, під керуванням Цюняк Р.Р. та транспортним засобом марки «Ford», державний номер АА6512ЕН, під керуванням Молдован О.В.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Молдован О.В. правил дорожнього руху України, якого постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 26.08.2014 у справі №760/17398/14-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.08.2014 Страхувальник звернувся до позивача із заявою вх.№2842.206.14.01 про настання страхового випадку та 18.09.2014 із заявою вх.№15/04/9.01/2422.14 на виплату страхового відшкодування за договором CLAU№2341 від 14.01.2014 року.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі рахунку №ВДиС-0022886 від 27.08.2014, виставленого ТОВ "ВіДі Автострада", та зазначений у страховому акті №КР-008787 від 10.10.2014 із розрахунком до нього у розмірі 3305,40 грн.

Позивач, на виконання умов договору CLAU№2341 від 14.01.2014 та заяви страхувальника від 18.09.2014, перерахував на рахунок СТО ТОВ "ВіДі Автострада" суму страхового відшкодування у розмірі 3305,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3013 від 15.10.2014 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Молдован О.В., який керував транспортним засобом марки «Ford», державний номер АА6512ЕН, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Україна» (відповідач у справі), за полісом №АС/3954314, відповідно до витягу з Єдиної централізованої бази МТСБУ.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому 03.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою вих.№15/04/8.04/439-14 про страхове відшкодування, однак коштів станом на момент розгляду справи у суді так і не отримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 26.08.2014 у справі №760/17398/14-п встановлено вину Молдован О.В. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки «Ford», державний номер АА6512ЕН.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Молдован О.В., яка керувала транспортним засобом марки «Ford», державний номер АА6512ЕН, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Україна» (відповідач у справі), за полісом №АС/3954314, відповідно до витягу з Єдиної централізованої бази МТСБУ.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Україна» є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки «Toyota», державний номер АІ9999СТ.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором CLAU№2341 від 14.01.2014 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Молдован О.В., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 11.04.2013 у справі №5011-23/10750-2012.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов Договору CLAU№2341 від 14.01.2014, та заяви страхувальника щодо виплати страхового відшкодування на рахунок СТО, перерахував визначену суму у загальному розмірі 3305,40 грн. на рахунок СТО ТОВ "ВіДі Автострада", що підтверджується платіжним дорученням №3013 від 15.10.2014 року.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/3954314 франшиза встановлена у розмірі 1000,00 грн., яка вирахувана позивачем із заявленої до стягнення суми страхового відшкодування.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Україна» про здійснення страхового відшкодування 3 305,40 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Україна» (02140, місто Київ, вулиця Ревуцького, 42Г, ідентифікаційний код 30636550) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (08131, с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, вулиця Велика Кільцева, 56, ідентифікаційний код 35429675) 2305 (дві тисячі триста п'ять) гривень 40 копійок сплаченого страхового відшкодування та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 03.03.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 05.03.2015 року

Суддя К.В. Полякова