ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

23.02.2015 Справа № 910/2823/15-г

Суддя господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В., розглянувши матеріали за позовом: Публічного акціонерного товариства «Феодосійський механічний завод» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 77/1, кв. 20)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркомерцгруп» (84116, м. Слов'янськ Донецької області, вул. Бульварна, буд. 10, кв. 116)

третя особа: Державна акціонерна холдингова компанія «Укргеолреммаш» (82400, м. Стрий Львівської області, вул. Нижанківського, буд. 3)

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Феодосійський механічний завод» звернулося в господарський суд міста Києва з позовною заявою до ТОВ «Укркомерцгруп», третя особа ДАХК «Укргеолреммаш» про визнати недійсними договорів купівлі-продажу від 14.03.2014 р., від 17.03.2014 р., від 18.03.2014 р. та від 19.03.2014 р., укладених між ПАТ «Феодосійський механічний завод» та ТОВ «Укркомерцгруп».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. (справа № 910/2823/15-г) позовну заяву ПАТ «Феодосійський механічний завод» передано за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., справу № 910/2823/15-г призначено судді Мірошниченку М.В.

Розглянувши позовну заяву ПАТ «Феодосійський механічний завод» господарський суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пунктів 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), виходячи з наступного.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Предметом даного позову є вимоги про визнати недійсними: договору купівлі-продажу 9/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2558,0 кв.м. укладеного між ПАТ "ФМЗ" та ТОВ «Укркомерцгруп» від 14 березня 2014 року; договору купівлі-продажу 13/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2839,2 кв.м. укладеного між ПАТ "ФМЗ" та ТОВ «Укркомерцгруп» від 17 березня 2014 року; договору купівлі-продажу 12/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2884,4 кв.м. укладеного між ПАТ "ФМЗ" та ТОВ «Укркомерцгруп» від 18 березня 2014 року; договору купівлі-продажу 11/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2657,6 кв.м. укладеного між ПАТ "ФМЗ" та ТОВ «Укркомерцгруп» від 19 березня 2014 року.

Отже, предмет позову становлять чотири позовні вимоги про визнання недійсними чотирьох господарських договорів.

Для вирішення по суті спору про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 14.03.2014 р., від 17.03.2014 р., від 18.03.2014 р. та від 19.03.2014 р., укладених між позивачем та відповідачем, суд повинен буде дослідити та вивчити кожний зі спірних договорів, встановити наявність або відсутність підстав для визнання недійсними окремо - кожного з договорів.

При цьому, суд відзначає, що визнання правочину недійсним має певні правові наслідки.

Згідно доданих до позовної заяви Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єктів нерухомого майна, які є предметом купівлі-продажу, адреси об'єктів нерухомого майна є різними. Тобто, місцезнаходження майна за кожним з договорів є різним. Даний факт суттєво ускладнює вирішення спору та дослідження великого обсягу доказів.

Відтак, заявлені вимоги не можуть бути об'єднані в одне провадження.

При цьому, суд зазначає, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів від 14.03.2014 р., від 17.03.2014 р., від 18.03.2014 р. та від 19.03.2014 р., не пов'язані наданими до суду доказами.

Правочином (договором) у розумінні ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, позивач повинен обґрунтувати підставу позову окремо по кожній вимозі про визнання конкретного правочину (договору) недійсним та вказати конкретні докази у підтвердження викладених обставин - по кожному з договорів.

Отже, поєднання вимог про визнати недійсними договорів купівлі-продажу від 14.03.2014 р., від 17.03.2014 р., від 18.03.2014 р. та від 19.03.2014 р., укладених між ПАТ «Феодосійський механічний завод» та ТОВ «Укркомерцгруп», перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєвим чином ускладнить вирішення справи по суті.

Зазначені обставини перешкоджають суду у можливості вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

Крім того, відповідно до ст. ст. 54 та 57 ГПК України зміст та форма позовної заяви повинні відповідати приписам вказаної норми законодавства. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог та виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, законодавство на підставі якого подається позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються або оспорюються. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються судом у спосіб, передбачений ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України та іншими способами, передбаченими договором або законом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстава. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

В порушення приписів ст.ст. 54, 27 ГПК України позовна заява ПАТ «Феодосійський механічний завод» не містить виклад обставин щодо необхідності залучення у справі 3-ої особи, а саме: не визначено - на стороні позивача або відповідача просить залучити позивач 3-ю особу; не обґрунтовано - яким чином рішення господарського суду може вплинути на права або обов'язки ДАХК «Укргеолреммаш» щодо однієї з сторін.

Згідно із пунктом 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

В свою чергу, пунктами 2 та 3 ч. 1 статті 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, що подається до господарського суду, мають бути додані документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також документи які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до статті 44 ГПК України (із змінами згідно із Законом N 02/163-48 від 08.07.2011 р.) судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заяви) оплачується судовим збором.

Чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України (п. 2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

За змістом п. 2.21 вказаної постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 р. платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Листом Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області від 08.06.2012 р. № 04-13/494-1212 повідомлено реквізити рахунку для зарахування судового збору, а саме: код класифікації доходів бюджету 22030001 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)»:

Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001

Банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області

МФО: 813015

Код

№ рахунку: 3007

В даному випадку, в якості доказу сплати судового збору, позивачем було надано квитанції від 26.12.2014 р. № 0.0.331748228.1; № 0.0.331747524.1; № 0.0.331746748.1; № 0.0.331745797.1, в яких зазначені такі реквізити: Отримувач ГУДКС України у м. Києві/Господарський суд м. Києва; код Отримувача 38021179; Банк Отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві; рахунок Отримувача 3001.

При цьому, доказів сплати судового збору за реквізитами, наведеними у листі Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області від 08.06.2012 р. № 04-13/494-1212, заявником суду не надано.

Таким чином, господарський суд не може розцінювати квитанції від 26.12.2014 р. № 0.0.331748228.1; № 0.0.331747524.1; № 0.0.331746748.1; № 0.0.331745797.1, як належний доказ сплати позивачем судового збору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів сплати судового збору.

Згідно із пунктом 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч.1 ст. 34 ГПК України).

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 36 ГПК України).

При цьому, слід відзначити, що в процесі підготовки та оформлення документів необхідно дотримуватись правил, які забезпечують їх юридичну силу.

Так, документ має юридичну силу за наявності обов'язкових для цього виду документа реквізитів. Зокрема, документи оформляються на бланках, мають встановлений комплекс реквізитів і відповідний порядок їх розташування, установлений Національним стандартом України.

Відповідно до п. 4.4 Національного стандарту України „Вимоги до оформлення документів" ДСТУ 4163-2003 р., затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. № 55, документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва організації, назва виду документа, дата, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис.

Дата документа - це дата його підписання, затвердження, прийняття, зареєстрування, яку оформлюють цифровим способом. Реєстраційний індекс документа складають з його порядкового номера, який можна доповнювати за рішенням організації індексом справи за номенклатурою справ, інформацією про кореспондента, виконавця тощо (пункти 5.11 та 5.12 Національного стандарту України).

ПАТ «Феодосійський механічний завод» звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою, яка датована 09.02.2015 року (дата наявна на останньому аркуші позовної заяви).

До позовних матеріалів в якості доказів направлення копії позовної заяви відповідачу та третій особі надано фіскальні чеки від 09.02.2015 р. № 6424 та № 6425, а також Описи вкладення у цінний лист від 09.02.2015 року.

Надані суду фіскальні чеки та описи вкладення у цінний лист від 09.02.2015 року свідчать про факт направлення відповідачу та третій особі копії позовної заяви (без зазначення її вихідного номеру та дати) та ряду документів.

Доказів направлення відповідачу та третій особі саме позовної заяви за вих. від 09.02.2015 р. - суду не було надано.

Інших доказів направлення відповідачу та третій особі позовної заяви суду не було надано.

Відсутність ідентифікуючих ознак позовної заяви позбавляє господарський суд можливості встановити факт, що на адресу відповідача та третьої особи направлено саме копію позовної заяви, оригінал якої надійшов до господарського суду.

Отже, з наданих позивачем документів суду неможливо зробити висновок про направлення на адресу відповідача та третьої особи копії позовної заяви та доданих до неї документів саме в редакції, яку надано до господарського суду Запорізької області.

Таким чином, господарський суд позбавлений можливості пересвідчитись, що відповідачу та третій особі направлено саме копію позовної заяви за вих. від 09.02.2015 р.

За таких обставин, фіскальні чеки від 09.02.2015 р. № 6424, № 6425, а також Описи вкладення у цінний лист від 09.02.2015 р., не можуть бути прийняті судом як належні докази відправлення відповідачеві та третій особі копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Згідно із пунктом 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

З огляду на вищевикладене, позовна заява ПАТ «Феодосійський механічний завод», підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сума судового збору повертається, зокрема, в разі повернення позовної заяви. Оскільки судом встановлено підстави для повернення даної позовної заяви, сплачений судовий збір підлягає поверненню заявнику.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному звертанню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись ст.ст. 54, 56, 57, 58, п.п. 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Феодосійський механічний завод», м. Київ та додані до позову документи повернути заявнику без розгляду.

Видати ухвалу про повернення із Державного бюджету України Публічному акціонерному товариству «Феодосійський механічний завод», м. Київ суми судового збору сплаченого квитанціями від 26.12.2014 р.: № 0.0.331748228.1 на суму 1218,00 грн., № 0.0.331747524.1 на суму 1218,00 грн., № 0.0.331746748.1 на суму 1218,00 грн., № 0.0.331745797.1 на суму 1218,00 грн.

Додаток: позовні матеріали на 236 арк., в т.ч. оригінали: квитанції про сплату судового збору від 26.12.2014 р.: № 0.0.331748228.1, № 0.0.331747524.1, № 0.0.331746748.1, № 0.0.331745797.1, фіскальні чеки та описи вкладення від 09.02.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко