РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 902/1568/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. у справі № 902/1568/14

за позовом Приватного підприємства "БІЗОН - ТЕХ 2012"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лан"

про стягнення 773355,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПП "Бізон - тех 2012" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (а.с. 2-6) до ТОВ "ЛАН" (надалі -відповідач), в якій просить стягнути: 303 600,00 грн. основного боргу, 312 600,41 грн. індексації ціни товару, 91 080,00 грн. штрафу та 66 074,67 грн. пені.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. (а.с. 78-84) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 303 600,00 грн. основного боргу, 312 600,41 грн. індексації ціни товару, 45 540,00 грн. штрафу, 33 037,34 грн. пені. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 33 037,34 грн. та штрафу в сумі 45 540,00 грн. відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги підтверджуються умовами Договору, розрахунком, іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню. При цьому, враховуючи, що відповідач є сільськогосподарським виробником, має складний фінансовий стан, а також ступінь виконання зобов'язання боржником, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити належні до стягнення пеню до суми 33 037,34 грн. та штраф до суми 45 540,00 грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 93-95) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.14 року у даній справі скасувати.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, не задоволив клопотання відповідача про відкладення розгляду позовної заяви у зв'язку із проведенням аудиторської перевірки та без висновку аудиторської компанії, прийняв рішення, чим порушив вимоги ст. 43 ГПК України щодо всебічного та повного дослідження всіх обставин справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 100, 112-118) заперечив вимоги апеляційної скарги, оскільки вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Позивач просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 333037,34 грн. пені та 45540 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Позивач стверджує, що оскільки обидві сторони визнали та підтвердили обставини щодо факту поставки позивачем товару відповідачу за накладними, а тому такі обставини в силу дії ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню.

Позивач зазначає, що аудиторський висновок не є належним доказом по даній справі, оскільки жодним чином не впливає на договірні відносини між сторонами та умови Договору поставки.

26.02.15 р. від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи (а.с. 145-147) на вирішення, якої просить поставити питання: чи підтверджується документально визначена судом першої інстанції сума заборгованості за договором поставки від 13.12.12 р.

Клопотання про призначення експертизи обґрунтовано тим, що судом першої інстанції необгрунтовано та передчасно визнано вимоги позивача саме на суму 773355,08 грн., оскільки кредитором не доведено, а судом не встановлено факт наявності вказаної суми заборгованості відповідача перед позивачем на час розгляду справи.

Судова експертиза, згідно ст.. 1 Закону України "Про судову експертизу", це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема суду.

При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів зазначає, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суду приходить до висновку, що в матеріалах справи містяться всі належні та допустимі докази, на підставі яких суд має можливість встановити факт заборгованість відповідача перед позивачем та її розмір, а тому суд не вбачає за доцільне призначення експертизи у справі.

Отже, матеріали справи містять докази, які необхідні для всебічного, повного, об'єктивного розгляду справи, а тому апеляційний суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення економічної експертизи.

Представники сторін не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Водночас, позивач подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника позивача (а.с. 110).

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 13.12.2012р. між ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" (Постачальник) та ТОВ "Лан" (Покупець) укладено договір поставки насіння № ВН-Н-36 (далі-Договір, а.с.15-17).

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором і Специфікаціями до нього, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби (надалі „насіння" або „товар"), а покупець зобов'язується приймати цей товар та оплачувати його.

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна вказуються в Специфікаціях до Договору, які є невід'ємними його частинами.

Поставка товару здійснюється на умовах ЕХW (згідно із Інкотермс у редакції 2010 року) - склад Постачальника, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Комиш-Зоря, вул. Вокзальна, 2 (два), якщо інше не буде визначено у Специфікаціях. Вказана умова поставки передбачає вибірку товару покупцем зі складу постачальника в робочі дні автомобільним транспортом за свій рахунок. Адреса складу може змінюватися постачальником, про що він повинен завчасно повідомити покупця. Покупець повинен письмово повідомити постачальника не менше ніж за 2 (два) дні про подачу автотранспорту під завантаження (п. 4.1).

Відповідно до п. 4.3 Договору дата (строк) поставки товару вказується в Специфікаціях. Якщо їх не вказано, то товар постачається покупцю за його письмовими заявками по мірі необхідності Покупця в ньому, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту одержання Постачальником заявки про поставку товару.

Відповідно до п. 4.4 Договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товар у строки, визначені Сторонами, тільки за умови надходження на його поточний рахунок у строки, визначені в Специфікаціях, повністю суми попередньої оплати або авансових платежів, якщо такі умови оплати товару були передбачені Специфікаціями. Вказані платежі повинні бути проіндексовані відповідно до умов Договору. Під авансовими платежами Сторони розуміють платежі, які повинні бути здійснені до дати передачі товару.

Відповідно до п. 4.5 Договору, якщо покупець прострочить оплату будь-якого платежу (попередньої оплати, авансового платежу, своєчасно не оплатить вже поставлений товар), то постачальник має право пропорційно на час прострочення покупця затримати поставку товару або взагалі повністю або частково відмовитись від поставки товару за такою та/або наступними Специфікаціями, не несучи за це відповідальність.

Відповідно до п. 5.1. Договору покупець зобов'язується оплатити постачальнику товар у строки, вказані в Специфікаціях, а також зобов'язується сплатити суму індексації ціни товару в порядку та строки, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 5.6 Договору ціна товару, що вказана в Специфікаціях, визначена на дату їх складання. У зв'язку із тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в день складання Специфікацій, то всі платежі покупця постачальнику за товар підлягають індексації. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП - (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті Покупцем Постачальнику; СП - сума платежу за Товар; К2 - середній курс продажу банками доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день; К1 - курс гривні до долару СІІІА на дату складання Специфікації, за яким визначалась ціна товару в ній (вказується в Специфікаціях). Якщо показник К1 не вказаний у Специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на дату складання Специфікації. Якщо на якусь дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до долару США, то Сторони беруть офіційний курс гривні до долару США встановлений НБУ в найближчий до такої дати попередній день.

Відповідно до п. 5.6.1 Договору для показника К2 Сторони використовують середній курс продажу банками доларів США за гривні (показник АSK на веб-сторінці http/udinform.com/ в огляді фінансового дня) на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день, інформацію про який Сторони одержують із веб-сторінки http/udinform.com/ в огляді фінансового дня. Якщо показник К2 неможливо встановити з причини непрацездатності веб-сторінки http/udinform.com/, то він дорівнює офіційному курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України у найближчий попередній до дати платежу день.

Відповідно до п. 5.6.2 Договору у день здійснення платежу покупець самостійно, без пред'явлення йому рахунку із збоку постачальника, проводить його індексацію у вищевстановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП.

Відповідно до п. 5.6.3 Договору у випадку прострочення покупцем сплати платежу, визначеного Договором, то проіндексована сума такого платежу визначається у вищезазначеному порядку, але вона у цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми платежу на дату здійснення цього платежу за Договором.

Відповідно до п. 5.6.4 Договору при зверненні постачальника до суду із позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим Договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів індексуються у вищевказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим Договором. Проіндексована сума прострочених і несплачених покупцем платежів не може бути меншою від проіндексованої суми таких платежів на дату їх здійснення за Договором. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно із таким показником на дату складання позовної заяви, то постачальник має право провести перерахунок суми індексації ціни товару на день подання заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до п. 5.6.5 Договору сторони домовились, що для показника К2 постачальник може використовувати курс купівлі доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку банківською установою, яка обслуговує Постачальника (АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ "Ерсте Банк", ПАТ "Креді Агріколь Банк" тощо) станом на дату здійснення платежу покупцем. Курс купівлі доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку банківською установою, яка обслуговує постачальника, підтверджується постачальником довідкою банку. При наданні покупцю постачальником довідки банківської установи, за умови, що курс гривні до долару США в ній вище ніж курс, за яким провадилася індексація платежу, проводиться перерахунок суми проіндексованого платежу і покупець доплачує постачальнику різницю протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту одержання довідки від постачальника. Якщо станом на дату здійснення платежу покупцем курс купівлі долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку не встановлений банківською установою, яка обслуговує постачальника, то Сторони беруть курс купівлі долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку банківською установою, яка обслуговує Постачальника, у найближчий до такої дати попередній день.

Пунктом 5.6.6 Договору передбачено, що зобов'язання покупця щодо сплати проіндексованих сум платежів є грошовим зобов'язанням покупця перед постачальником з оплати товару. Сплачені покупцем постачальнику суми у зв'язку з виконанням цього пункту, що перевищують ціну Товару вказану в Специфікаціях, є індексацією (тобто збільшенням) ціни Товару.

Відповідно до п. 7.1.1, 7.1.3 Договору покупець зобов'язується оплатити товар (у т.ч. сплатити суму індексації ціни товару) в порядку, строки та в розмірах згідно з Договором та Специфікаціями; перед здійсненням будь-якого платежу в оплату товару провести його індексацію в порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п. 8.1.3 Договору за прострочення строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми грошового зобов'язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 (двадцяти) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 (тридцяти) % від простроченої суми. Пеня та штраф на суму попередньої оплати, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим Договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України), а строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за такими зобов'язаннями Сторонами згідно із ст. 259 Цивільного кодексу України збільшується до 3 (трьох) років (п. 8.2).

Відповідно до п. 9.1 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до кінця року, в якому він був укладений. Усі поставки Постачальником Покупцю пестицидів до кінця року, в якому був укладений цей Договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим Договором. Якщо Сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки пестицидів, але фактично Постачальником будуть здійснюватися поставки пестицидів Покупцю, то цей Договір продовжує діяти і в наступному році аж до моменту укладання нового договору поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач зобов'язався поставити відповідачу товар на загальну суму 599 857,50 грн., що підтверджується Специфікацією № 1 від 13.12.2012р. на суму 549 257,50 грн. та Специфікацією № 2 від 31.07.2013р. на суму 50 600,00 грн. (а.с. 18-19).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: видаткові накладні № 656 від 19.03.2013р. на суму 243 200,00 грн., № 1464 від 24.04.2013р. на суму 90 750,00 грн., № 1596 від 24.04.2013р. на суму 79 050,00 грн., № 2972 від 31.07.2013р. на суму 50 600,00 грн. (а.с. 20-23), апеляційний суд приходить до висновку, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 463 600,00 грн.

При цьому, відповідач на виконання п. 7.1.4 Договору не з'явився до позивача для отримання товару на суму 136 257,50 грн. по специфікації № 1 від 13.12.2012 року, а тому товар на суму 136 257,50 грн. не вибув зі складу позивача.

21.03.2014 року між позивачем та відповідачем був підписаний Акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого відповідач підтвердив, що позивач свої зобов'язання з поставки товару за договором виконав повністю та належним чином (а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з банківських виписок: від 21.03.14 р. на суму 10000 грн., від 26.08.14 р. на суму 50000 грн., від 04.09.14 р. на суму 50000 грн., від 18.09.14 р. на суму 50000 грн. (а.с. 29-31), відповідач свої зобов'язання по оплаті одержаного товару виконав частково в сумі 160 000,00 грн..

Відповідно до умов договору позивач нарахував відповідачу суму індексації ціни товару в розмірі 312 600,41 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про виконання грошових зобов'язань з оплати товару за договором (а.с. 27).

01.07.2014 року відповідач надіслав позивачу гарантійний лист № 35, яким визнав наявність простроченої заборгованості за договором, яку гарантував погасити частинами - до 15.08.2014 р. та 15.09.2014 р.(а.с. 28).

Однак, відповідач повністю не розрахувався за поставлений товар.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умови договору в частині оплати товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 303 600,00 грн. основного боргу та 312 600,41 грн. індексації ціни товару.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 622 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував положення ст. 193 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України щодо законодавчого визначення поняття зобов'язання, його порушення відповідачем та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України та умови оскаржуваного договору, колегія суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар в сумі 303 600 грн.

Крім суми основного боргу, позивач просив, стягнути з відповідача 312 600,41 грн. індексації ціни товару.

Умовами Договору, а саме: пунктами 5.1, 5.6, 7.1.3 договору передбачено, обов'язок покупця оплатити товар і в т.ч. сум індексації ціни товару.

З огляду на те, що відповідач не оплатив прийнятий товар у строк, визначений специфікаціями, то суд апеляційної інстанцій з врахуванням положень договору, дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 312 600,41 грн. індексації ціни товару.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч. 2 ст. 549 ЦК України ).

Відповідно до п. 8.1.3 Договору за прострочення строків виконання грошових зобов'язань Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми грошового зобов'язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 (двадцяти) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30 (тридцяти) % від простроченої суми. Пеня та штраф на суму попередньої оплати, якщо товар не був отриманий Покупцем, не нараховуються.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму ВГС України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Згідно з п. 8.2 Договору нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим Договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України), а строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за такими зобов'язаннями Сторонами згідно із ст. 259 Цивільного кодексу України збільшується до 3 (трьох) років.

Здійснивши розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахованої відповідачу пені в сумі 66 074,67 грн. та штрафу в сумі 91 080,00 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження позивача про скасування рішення в частині відмови у стягненні 333037,34 грн. пені та 45540 грн. штрафу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 83 ГПК України господарський суд має право приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 3, ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокій розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У пункті 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 рудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вказане, суд констатує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги значне перевищення розміру неустойки перед розміром збитків; ступінь виконання зобов'язань; враховуючи принцип добросовісності, розумності та справедливості, виходячи з загальної суми поставки та суми прострочення платежу; беручи до уваги умови договору щодо індексації суми боргу виходячи з курсу гривні до долару США, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення на 50% заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Враховуючи вказане, апеляційний суд задовільняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій частково, вважаючи, що стягненню підлягає 33 037,34 грн. пені та в сумі 45 540,00 грн. штрафу, а тому залишає без змін оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів оцінює критично твердження відповідача про відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з проведенням аудиторської перевірки, оскільки.

Стаття 77 ГПК України визначає обставини за яких, суд відкладає розгляд справи. При цьому, в матеріалах справи наявні всі належні та допустимі докази, що дозволили суду першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно дослідити всі обставини справи щодо стягнення заборгованості відповідача перед позивачем.

Крім того, в суд апеляційної інстанції позивачем надано Аудиторський звіт щодо складання контррозрахунку боргових зобов'язань за договором поставки насіння № ВН-Н-36 від 13.12.12 р. (а.с. 149-156), з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар складає 303600 грн., 312600,41 грн. індексації платежів за товар.

А відтак, аудиторський висновок підтвердив заборгованість відповідача перед позивачем по Договору поставки та не спростував висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" на рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. у справі № 902/1568/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. у справі № 902/1568/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/1568/14 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.