ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" березня 2015 р.Справа № 20-9/70-10-1527

За скаргою: Підприємства „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на дії відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції у справі № 20-9/70-10-1527

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод залізобетонних виробів - 3";

до відповідача: Підприємства „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю;

про стягнення 305 403,00 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Томашевський О.О. - довіреність від 12.02.2015 року;

від відповідача (скаржника): Стетюра А.І. - довіреність від 08.04.2014 року;

від суб'єкта оскарження: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.01.2011 року по справі №20-9/70-10-1527, яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2011 року, позов задоволено, стягнуто з Підприємства „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод залізобетонних виробів - 3" 305 403 грн. попередньої оплати, 4 581, 04 грн. державного мита та 236 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

18.02.2011 року на примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 31.01.2011 року був виданий відповідний наказ.

30.01.2015 року Підприємство „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою (вх.ГСОО №2-460/15) на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції, в якій просить суд визнати незаконними дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2014 року за № 44989796; скасувати вказану постанову, а також зобов'язати головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції закрити виконавче провадження № 44989796 від 06.10.2014 року та зняти арешти, які були накладені в рамках вказаного провадження (т.2 а.с.92-95).

В обґрунтування поданої скарги позивач посилається на неправомірність дій відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції, які проявилися у відкритті 06.10.2014 року виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області у справі № 20-9/70-10-1527, строк пред'явлення якого пропущено.

Зокрема, скаржник вказує на те, що останнім днем для можливого пред'явлення наказу до виконання, з огляду на його видачу 14.04.2011 року, є 15.04.2012 року.

З урахуванням вказаного, Підприємство „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю вважає, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження було порушено вимоги п. 1 ст. 22, п. 1 ст. 24, п. 1 ст. 25 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник у поданій скарзі зазначає, що навіть якщо позивачем було своєчасно надано до відділу ДВС судовий наказ, то відкриття державним виконавцем виконавчого провадження після спливу 3 років є також незаконним.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2015 року, вказану скаргу було прийнято до розгляду в засіданні суду 04.03.2015 року.

02.03.2015 року до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення по скарзі, відповідно до яких останній, посилаючись на пропущення відповідачем десятиденного строку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки вказаний документ було отримано скаржником 17.11.2014 року, а до суду він звернувся лише 30.01.2015 року, вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду (т.2 а.с.108-109). При цьому, позивач також вказує на те, що, з урахуванням переривання строку пред'явлення наказу до виконання, відділом ДВС було правомірно винесено оскаржувану постанову, у зв'язку із чим вважає доводи скаржника безпідставними.

Крім того, 02.03.2015 року від відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції до канцелярії суду надійшли заперечення на скаргу, згідно яких суб'єкт оскарження просить суд відмовити у задоволенні скарги, в обґрунтування чого також акцентує увагу на перериванні строків пред'явлення виконавчого документу до виконання. (т.2 а.с.113). У вказаних запереченнях відділ ДВС просить суд здійснити розгляд скарги за відсутності його представника.

У засіданні суду 04.03.2015 року представник скаржника заявив усне клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження дій ДВС, посилаючись на ті обставини, що були зазначені ним безпосередньо у самій скарзі, а також підтримав в повному обсязі вимоги, заявлені у скарзі, наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача заперечував проти задоволення вказаних у скарзі вимог, наполягав на відмові у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях, поданих до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно п. 9.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним, і тому, відповідно до вимог статті 53 ГПК, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Як вбачається зі змісту скарги, в якості обставин, що зумовили пропущення строку на оскарження постанови від 6.10.2014р., скаржник зазначає, що ним, з урахуванням отримання оскаржуваної постанови 17.11.2014 року, 26.11.2014 року було надіслано адміністративний позов до Одеського окружного адміністративного суду із вимогою про скасування постанови, за результатом розгляду якого судом було винесено ухвалу від 9.12.2014р. про відмову у відкритті виконавчого провадження та роз'яснено право на звернення з позовом до господарського суду Одеської області (т.2 а.с.99).

З огляду на вказане, скаржником було подано до господарського суду Одеської області позовну заяву, за результатом розгляду якої отримано ухвалу від 20.01.2015 про відмову у її прийнятті з роз'ясненням того, що оскарження дій ДВС здійснюється шляхом подачі скарги, а не позовної заяви (т.2 а.с.100).

Приймаючи до уваги, що виконання судового рішення є стадією судового процесу та невід'ємною складовою права кожного на судовий захист, враховуючи причини, що зумовили пропуск скаржником встановленого процесуального строку, та з огляду на основоположний принцип доступності судового розгляду, сформульований у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, суд вважає за необхідне поновити скаржнику пропущений строк на оскарження дій органу Державної виконавчої служби та здійснювати розгляд скарги по суті.

Згідно до ч.2 ст.121-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконання дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Оцінюючи твердження скаржника щодо визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1,2 ст. 25 вказаного закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається зі скарги, Підприємство „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю посилається на те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2014 року була винесена відділом державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, з огляду на закінчення строку пред'явлення виконавчого документу.

Як встановлено судом, наказ господарського суду Одеської області від 18.02.2011 року у справі № 20-9/70-10-1527 дійсний для пред'явлення до виконання до 18.02.2014 року.

22.02.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Завод залізобетонних виробів - 3" з метою примусового виконання вищевказаного наказу звернулося до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.110).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 2,3 ст. 23 вказаного закону після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2014 року суб'єктом оскарження відповідно до п.7 ч.1 ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві із зазначенням можливості повторного пред'явлення наказу до виконання в строк до 20.05.2015 року (т. 2 а.с.111).

Як слідує з наявної в матеріалах справи заяви, позивач 02.10.2014 року повторно у строки, передбачені чинним законодавством, звернувся до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції з заявою про примусове виконання наказу 02.10.2014 року (т. 2 а.с.114).

Таким чином, враховуючи, що наявні у справі докази спростовують відповідні твердження скаржника, зокрема, з урахуванням факту переривання строку пред'явлення наказу до виконання, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання незаконними дій відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2014 року з подальшим скасування вказаної постанови.

Приймаючи до уваги, що заявлені скаржником вимоги про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції закрити виконавче провадження № 44989796 від 06.10.2014 року та зняти арешти, які були накладені в його рамках, є похідними від вимог про визнання незаконної постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2014 року та її скасування, у їх задоволенні також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відновити Підприємству „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю пропущений строк для подання скарги на постанову відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2014 року у справі № 20-9/70-10-1527.

2. У задоволенні скарги Підприємства „Орловський завод" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю відмовити.

Суддя Ю.М. Щавинська