ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 р. Справа №917/2565/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від прокуратури: Копитець О.О.,

від відповідача 1: Мельник Ю.В.,

від відповідача 2: ОСОБА_3, ОСОБА_4

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом прокурора Полтавського району Полтавської області

вул.М.Бірюзова, 32, м.Полтава, 36007

до 1. Полтавської районної державної адміністрації,

вул. Шевченка, 5, м.Полтава, 36011

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Заворсклянська сільська рада,

вул. К. Маркса,9, с.Заворскло Полтавського району Полтавської області, 38772.

про визнання недійсним розпорядження Полтавської районної державної адміністрації №550 від 09.06.2011р. "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту)"; визнання недійсними договору про встановлення земельного сервітуту, укладеного 09.11.2012р. між Полтавською районною державною адміністрацією та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на площу земельної ділянки 10,00 га, кадастровий №:00:004:0005 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля); зобов'язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Полтавського району Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавської районної державної адміністрації і Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження Полтавської районної державної адміністрації №550 від 09.06.2011р. "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту)", визнання недійсними договору про встановлення земельного сервітуту, укладеного 09.11.2012р. між Полтавською районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_3 на площу земельної ділянки 10,00 га, кадастровий №:00:004:0005 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), що знаходиться за межами населених пунктів на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району (землі запасу) та зобов'язання повернути вищевказану земельну ділянку до земель запасу Заворсклянської сільської ради, посилаючись на порушення відповідачами вимог земельного законодавства України при винесенні оспорюваного розпорядження та укладенні на його підставі договору про встановлення земельного сервітуту.

В судове засідання 02.03.2015 року представники Заворсклянської сільської ради, яка залучена судом до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про повідомлення (а.с.62), не з'явились, а тому суд, заслухавши думку учасників процесу, вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки суд повідомив належним чином третю особу про час та місце розгляду справи, третя особа надала письмові пояснення по суті позову , а також усні пояснення в судовому засіданні 17.02.2015 року.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 заявлено клопотання про зупинення провадження по справі до вирішення пов'язаної з нею справи №816/549/15-а, що розглядається Полтавським окружним адміністративним судом, за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Державної інспекції сільського господарства України у Полтавській області, третя особа: прокуратура Полтавської області, про визнання дій протиправними(а.с.85-87).

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку прокурора та представника Полтавської районної державної адміністрації, суд не знаходить підстав для зупинення провадження у справі виходячи з наступного:

Згідно статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

ФОП ОСОБА_3 до клопотання про зупинення провадження у даній справі надано ксерокопії Ухвали судді Полтавського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної інспекції сільського господарства України у Полтавській області, третя особа - прокуратура Полтавської області, про визнання дій протиправними та ухвали про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду.

В наданих відповідачем копіях процесуальних документів відсутні дані про підстави адміністративного позову, а відповідачем не надано інших доказів на обгрунтування пов'язаності справ, що розглядаються в порядку господарського та адміністративного судочинства, а також доказів на підтвердження неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи. Крім того, питання відповідності вимогам законодавства оспорюваного розпорядження та наявності підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору є предметом розгляду господарським судом, який має можливість самостійно визначитись з їх відповідністю вимогам законодавства.

Полтавською районною державною адміністрацією подано клопотання про повернення без розгляду позовної заяви прокурора з посиланням на порушення прокурором вимог статті 58 ГПК України, вважаючи, що в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог, а саме: оцінка акту органу державної виконавчої влади, визнання недійсним договору, та вимога про повернення земельної ділянки, що на думку позивача суттєво утруднить вирішення спору (а.с.45-46).

Суд, розглянувши клопотання та заслухавши думку інших учасників процесу, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного:

Згідно статті 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Прокурором подано позов про визнання недійсним розпорядження Полтавської районної державної адміністрації №550 від 09.06.2011р. "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту)", визнання недійсними договору про встановлення земельного сервітуту, укладеного 09.11.2012р. між Полтавською районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_3 та зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути вищевказану земельну ділянку до земель запасу. Оскільки всі вимоги стосуються однієї земельної ділянки, а тому суд вважає, що вони є зв'язаними між собою.

Крім того, повернення позовної заяви з мотивів порушення правил поєднання вимог або об'єднання в одній позовній заяві кількох вимог можливе лише на стадії прийняття позовної заяви до провадження, але неможливе на стадії судового розгляду.

В судовому засіданні прокурором позовні вимоги підтримані в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, посилаючись, зокрема, на те, що рішення про надання земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі(на місцевості) приймається на підставі проектів землеустрою, однак Полтавська районна адміністрація надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, рішення про затвердження якої не приймалось, що є порушенням статті 50 Закону України "Про землеустрій" та статті 123 Земельного Кодексу України.. Також, прийняття Полтавською райдержадміністрацією розпорядження та укладення між Полтавською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договору про встановлення земельного сервітуту відбулось з порушенням процедури(необхідність дотримання конкурентних засад) та відсутності підстав, передбачених статтею 401 Цивільного Кодексу України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Заворсклянська сільська рада (залучена до участі в справі ухвалою суду від 02.02.2015 року) у письмових поясненнях (а.с.57-60) та її представники в судовому засіданні 17.02.2015 року позовні вимоги прокурора вважають законними та обґрунтованими, а тому підтримують позов у повному обсязі.

Полтавська районна державна адміністрація у письмових запереченнях (а.с.47-48) та її представник у судових засіданнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що встановлення земельних сервітутів щодо земель сільськогосподарського призначення відповідає вимогам законодавства України, яке діяло в 2011-2012 році, а тому просить відмовити в позові.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву(а.с.70-77), а також особисто ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на те, що розпорядження Полтавською районною державною адміністрацією прийнято в межах повноважень, розпорядження прийнято і договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Строк розгляду справи продовжено ухвалою суду від 02.02.2015 року у відповідності до статті 69 ГПК України.

Суд, заслухавши пояснення представників прокуратури, третьої особи, відповідачів, встановив: що Розпорядженням Голови Полтавської районної державної адміністрації від 09.06.2011 року №550 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельними ділянками (право земельного сервітуту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району (землі запасу) орієнтовною площею 10,0 га (а.с.26).

На підставі вказаного розпорядження 09.11.2012 року між Полтавською районною державною адміністрацією (Розпорядник земельної ділянки) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Володар сервітуту) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту, за умовами якого Полтавська районна державна адміністрація (Розпорядник земельної ділянки) надає ФОП ОСОБА_3 (Володар сервітуту) право обмеженого користування земельною ділянкою (земельний сервітут) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), що знаходиться за межами населених пунктів на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району (землі запасу) площею 10,00 га (кадастровий № :00:004:0005).

В договорі сторони передбачили строк дії договору (пункти 4.1.-4.2), розмір плати за встановлення сервітуту, умови та порядок її внесення та перегляду (пункти 5.1.- 5.6), відповідальність сторін, а також інші умови, необхідні для даного виду договорів.

Згідно відмітки на останньому аркуші договору, він зареєстрований у відділі Держкомзему у Полтавському районі 09.11.2012 року за № 000040005:5:27 (а.с.21-23);

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" (в редакції на момент прийняття розпорядження та укладення договору), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Згідно статті 123 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття розпорядження та укладення договору), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яке приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості) без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Згідно п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Kабінету Mіністрів України від 26 травня 2004 року № 677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з тексту самого розпорядження, в якому зазначено, що надається дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району (землі запасу) орієнтовною площею 10,00 га.

Учасниками процесу не надано жодних доказів на підтвердження раніше зформованої земельної ділянки площею 10,00га на час прийняття оскаржуваного розпорядження, а з урахуванням тексту розпорядження (орієнтовна площа), суд приходить до висновку, що межі земельної ділянки, право користування якою на умовах земельного сервітуту надано ФОП ОСОБА_3, на час прийняття розпорядження не було визначено, а тому згідно ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок можливе лише за проектами землеустрою, в зв'язку з чим розпорядження голови Полтавської районної адміністрації прийнято в порушення законодавства України.

Статтею 98 Земельного кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (частина 3 статті 98 Земельного кодексу України).

Статтею 99 Земельного кодексу України встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема, таких як інші земельні сервітути.

Згідно статті 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Частиною 1 статті 404 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Таким чином, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (частина 1 статті 401 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідачами не доведено неможливість задоволення потреб ФОП ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою іншим способом, ніж встановлення сервітуту. Зазначене свідчить про те, що договір сервітуту укладений з порушенням норм чинного земельного законодавства. Передача земельної ділянки повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст. ст. 124, 134 Земельного кодексу України та згідно положень Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В листі Вищого господарського суду України "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами" Вищий господарський суд України роз'яснює, що судам необхідно перевіряти повноваження відповідних органів, на виконання рішень яких було укладено спірний договір, щодо вирішення питань регулювання земельних відносин і вилучення земельних ділянок.

Враховуючи те, що розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації прийнято з порушенням законодавства, що тягне за собою визнання його недійсним, а також укладення на підставі цього розпорядження з порушенням вимог Земельного та Цивільного кодексів України, які регулюють порядок та умови встановлення земельних сервітутів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині визнання договору недійсним.

Статтею 216 ЦК України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Частиною третьою статті 207 ГК України передбачено, що у разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до п. 2.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 р., якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Положенням п. 4. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. визначено, що, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що судовий збір в частині позовних вимог про визнання недійсним розпорядження підлягає стягненню з Полтавської районної державної адміністрації, з позовних вимог про визнання недійсним договору- з Полтавської районної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_3 в рівних частках, з вимоги про повернення земельної ділянки - з ФОП ОСОБА_3

Керуючись статтями 32-34,36,43,49,69,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити .

2. . Визнати недійсним:

- розпорядженням голови Полтавської районної державної адміністрації №550 від 09.06.2011р. "Про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Заворсклянськіої сільської ради Полтавського району Полтавської області (землі запасу) орієнтовною площею 10,00га(землі сільськогосподарського призначення);

3. Визнати недійсним укладений 09.11.2012 року між Полтавською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 10,00 га. на території Заворсклянськіої сільської ради Полтавського району Полтавської області, вартістю 211 843,80грн, кадастровий № :00:004:0005, про що у Державному реєстрі земель 09.11.2012 року вчинено запис № 5:5:5:27;

4. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, інд.номер НОМЕР_1) повернути земельну площею 10,00 га. на території Заворсклянськіої сільської ради Полтавського району Полтавської області, вартістю 211 843,80грн, кадастровий № :00:004:0005, до земель запасу Заворсклянської сільської ради Полтавського району

5. Стягнути з Полтавської районної державної адміністрації (вул. Шевченка,5 м.Полтава, 36011, ідентифікаційний код 04057505, інші відомості - не відомі) на користь Державного бюджету України (Одержувач коштів: УДКСУ у м.Полтава, код одержувача: 38019510, р/р 3002, банк одержувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Господарського суду Полтавської області 03500004) 1827,00 грн. судового збору.

6. Стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, інд.номер НОМЕР_1), інші відомості - не відомі) на користь Державного бюджету України (Одержувач коштів: УДКСУ у м.Полтава, код одержувача: 38019510, р/р 3002, банк одержувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Господарського суду Полтавської області 03500004) 1827,00 грн. судового збору

7.Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Кульбако М.М.