ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 р. Справа №917/16/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (як оператор спільної діяльності за договором № 493 від 24.03.2004 року), вул. Кудрявська, 13-19, м. Київ 53,04053

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс", юридична адреса: вул. Половки, 76, м. Полтава, Полтавська область,; поштова адреса: вул. Пушкіна, 43, А/С - 706, м. Полтава, 36011

про стягнення 46 202 298,84 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Балабанов Г.Л. дов. №10 від 21.01.2015р.

від відповідача: Федорович Є.І., дов. від 26.02.2015 року

У судовому засіданні 26.02.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 46 202 298,84 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №493/15-01/ПГС від 27.03.2014 року, з яких: 38586488,83 грн. - сума основного боргу за переданий природний газ, 824587,98 грн. - 3% річних за порушення строків оплати за отриманий природний газ, 6791222,03 грн. - сума збитків завданих інфляцією.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки в наступне судове засідання обґрунтованого відзиву на позовну заяву та для виконання вимог попередніх ухвал суду.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача виходячи з наступного.

Згідно приписів статті 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до приписів статті 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації. Тобто, коло осіб, які можуть з'явитися у судове засідання та представляти інтереси сторони ( у даному випадку відповідача) згідно чинного законодавства, не обмежено.

Відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Тобто, питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в попереднє судове засідання призначене на 10.02.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду від 13.01.2015 року про порушення провадження у справі не виконав, поважності причин неявки суду не повідомив, про дату місце та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 13.01.2015 року в матеріалах справи, арк. с. 49).

Отже, відповідач мав достатньо часу з дати порушення провадження у справі для надання суду своїх заперечень по справі , однак таким правом не скористався.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Отже, всі перелічені процесуальні дії відповідача вочевидь, спрямовані на затягування судового процесу, зловживання правами та свідчать про наявність ознак неповаги до суду.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник відповідача проти позову усно заперечував посилаючись на ряд інших додаткових угод укладених між сторонами, доказів існування таких угод суду не подано.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

20.02.2014 року додатковою угодою № 8 до Договору № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004р. (арк. с.18-31) було залучено до спільної діяльності та включено до складу сторін - Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (позивач). Даною додатковою угодою сторони договору № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004р. внесли зміни до пункту п. 4.3. договору № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004р. згідно якого ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльність покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (позивача) та уповноважили дане товариство вчиняти від імені спільної діяльності у взаємовідносинах з будь-якими державними органами і органами місцевого самоврядування, банками, нотаріальними конторами, органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні і поза її межами незалежно від форм власності, фізичними особами, в тому числі (але не виключно) у податкових, правоохоронних і судових органах України і інших держав з питань, що стосується спільної діяльності за договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність за № 493 від 24.03.2004р., діяти у зазначених взаємовідносинах виключно на підставі договору без надання іншими учасниками договору відповідних окремих довіреностей згідно ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України. Враховуючі викладене, довіреність на підписання позовної заяви від інших учасників договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність за № 493 від 24.03.2004р. не потрібна.

27.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", яке діяло в інтересах спільної діяльності за договором № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року (позивач, оператор спільної діяльності, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальності "Компанія "Інвестсервіс" (відповідач, покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 493/15-01/ПСГ (арк. с. 12). Згідно умов даного договору продавець зобов'язався передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п.1.1. договору купівлі - продажу).

Згідно п. 2.1. договору купівлі - продажу , продавець передає покупцю природний газ в підземних сховищах газу ПАТ "Укртрансгаз" в об'ємі 15 808 258 куб. м.

В пункті 3.1. договору купівлі - продажу зазначено, що продавець передає газ в підземних сховищах газу (ПСГ) ПАТ "Укртрансгаз", що належить йому на правах власності, а покупець приймає газ. Приймання-передача газу оформлюється актом приймання-передачі газу між продавцем і покупцем з відома та за погодженням ПАТ "Укртрансгаз".

Ціна природного газу за одну 1000,00 кубічних метрів природного газу, без врахування вартості транспортування газу територією України, відповідно до п. 4.1. договору купівлі - продажу становила 2 666,67 грн., крім того ПДВ (20 %) - 533,33 грн., всього - 3 200,00 грн. з ПДВ.

Загальна сума договору становила 50 586 488,83 грн. в т.ч. ПДВ 8 431 081,47 грн. (п.4.3. договору купівлі - продажу ).

В пункті 5.1. договору купівлі - продажу сторони погодили, що оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок продавця зазначений у розділі 11 цього договору, в порядку зазначеному у цьому договорі. Причому покупець зобов'язався:

- до 28 березня 2014р. включно здійснити продавцю оплату у розмірі 12 000 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2 000 000,00 грн.

- до 15 квітня 2014р. включно здійснити продавцю решту оплати у розмірі 38 586 488,83 грн., в т.ч. ПДВ -6 431081,47 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору купівлі - продажу позивачем у березні 2014 року було передано відповідачу природний газ в підземних сховищах газу ПАТ "Укртрансгаз" в обсязі - 15 808 258 куб. м. на загальну суму 50 586 488,83 грн., в т.ч. ПДВ 8 431 081,47 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року (арк. с. 13). Також 31.03.2014 року між покупцем та продавцем був підписаний акт приймання-передачі № 79/04-14 природного газу в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз", який узгоджений відповідно до п. 3.1. договору з ПАТ "Укртрансгаз" і підтверджує передачу газу в підземному сховищі газу ПАТ "Укртрангаз" в обсязі - 15 808 258 куб. м. покупцю (арк. с. 14).

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання за договором купівлі - продажу, щодо оплати отриманого природного газу виконав лише частково на суму 12 000 000,00 грн. (що підтверджується банківською випискою арк. с. 15) і за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 38 586 488,83 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Також позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних за період з 16.04.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 824 587,98 грн. та інфляційні за період з 16.04.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 6 791 222,03 грн., які позивач також просить суд стягнути з відповідача.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Судом встановлено, що позивач при укладенні договору купівлі-продажу природного газу № 493/15-01/ПСГ від 27.03.2014 року діяв в інтересах спільної діяльності за договором № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Тобто спільна діяльність не має статусу юридичної особи, а відповідно до статті 1 Господарсько-процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду є у підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних). В зв'язку з тим, що спільна діяльність не є юридичною особою заява подається уповноваженою юридичною особою, яка діє від імені та в інтересах спільної діяльності.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Судом встановлено, що актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року підписаним сторонами та скріпленим їх печатками та актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року №79/04-14 підписаним сторонами та ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" та скріпленим їх печатками, підтверджується факт передачі відповідачу природного газу в підземних сховищах газу ПАТ "Укртрансгаз" в обсязі - 15 808 258 куб. м. на загальну суму 50 586 488,83 грн., в т.ч. ПДВ 8 431 081,47 грн. (арк. с. 13-14).

Отже, відповідач підписавши та посвідчивши своєю печаткою договір купівлі-продажу природного газу № 493/15-01/ПСГ від 27.03.2014 року , акти приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року, взяв на себе зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за договором купівлі - продажу щодо оплати отриманого природного газу виконав частково на суму 12 000 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою (арк. с. 15), станом на час розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість за отриманий природний газ в розмірі 38 586 488,83 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу до сплати 3 % річних за період з 16.04.2014 по 31.12.2014 в розмірі 824 587,98 грн. 3% річних за порушення строків оплати за отриманий природний газ та суму втрат від інфляції за період з 16.04.2014 по 31.12.2014 в розмірі 6 791 222,03 грн. (розрахунки в матеріалах справи).

Суд, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат (за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5") дійшов висновку, що задоволенню підлягають 3 % річних в розмірі 824 587,98 грн. та 6 675 462,57 грн. інфляційних втрат. В іншій частині заявлених до стягнення втрат від інфляції слід відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 38 586 488,83 грн. основного боргу за переданий природний газ, 824 587,98 грн. 3% річних за порушення строків оплати за отриманий природний газ, 6 675 462,57 грн. збитків завданих інфляцією обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Усні заперечення відповідача судом до уваги не приймаються.

Даний спір стосується стягнення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 493/15-01/ПСГ від 27.03.2014 року по акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року, а не інших додаткових угод про, на які посилається представник відповідача. В судовому засіданні представник позивача заперечував факт існування інших додаткових угод до договору від 27.03.2014 року. Доказів існування таких угод не подано суду і відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на підтвердження своїх заперечень представником відповідача суду надано не було. Інших обґрунтованих заперечень відповідач суду не навів.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 43,49,75,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" (юридична адреса: вул. Половки, 76, м. Полтава, Полтавська область, 06034; поштова адреса: вул. Пушкіна, 43, А/С - 706, м. Полтава, 36011, ідентифікаційний код 34825609) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (як оператора спільної діяльності за договором № 493 від 24.03.2004 року, вул. Кудрявська, 13-19, м. Київ 53, 04053, ідентифікаційний код 30162340) 38 586 488,83 грн. - суму основного боргу за переданий природний газ, 824 587,98 грн. - 3% річних за порушення строків оплати за отриманий природний газ, 6 675 462,57 грн. - суму збитків завданих інфляцією, 72 349,2 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 02.03.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією