ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 р. Справа № 914/4282/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед", м.Костопіль Рівненської області

до відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 7 765,46 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився;

від третьої особи не з'явився.

Заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" до відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" про стягнення 7 765,46 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.12.2014р. Ухвалою суду від 17.12.2014р. розгляд справи відкладено на 14.01.2015р. Ухвалою суду від 14.01.2015р. розгляд справи відкладено на 28.01.2015р. Ухвалою суду від 28.01.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи відкласти на 18.02.2015р.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки був присутній в попередньому судовому засіданні.

Відповідача явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №79 0 від 30.01.2015р. - вручено 02.02.2015р. Станом на 18.02.2015р. від відповідача клопотання, заяви на адресу суду не надходили.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, вимог ухвал суду не виконала, причин неявки представника та невиконання вимог ухвали суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №93 1 від 30.01.2015р. - вручено 05.02.2014р. Станом на 18.02.2015р. від третьої особи клопотання, заяви, докази витребувані судом на адресу суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд,-

встановив:

05.02.2014р. між ТзОВ «НФ Трейдінг Україна» (постачальник) та ТзОВ «Свиспан Лімітед» (покупець) укладено договір №ДГ-КАР003964 про постачання товару, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, згідно специфікації (специфікацій), яка (які) є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Відповідно до п.3.1. договору, постачальник здійснює поставку покупцю товару, зазначеного в специфікації, вільного від будь-яких прав та вимог третіх осіб протягом строку дії договору на умовах поставки визначених в специфікаціях, згідно інкотермс 2010.

Відповідно до специфікації № СП-КАР003964/4 від 10.04.2014р. до договору, ціна за 1000 т. карбаміду (насипом) складає 3400 грн. без ПДВ та 4080 грн. з ПДВ.

Згідно із залізничною накладною №52698164 від 24.04.2014 р. ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вантажовідправник) на адресу ТзОВ «Свиспан Лімітед» (вантажоодержувач) відвантажено продукцію - карбамід (мочовина штучна) насипом у залізничних вагонах в загальній кількості 213 140,00 кг.

При перевірці та видачі вантажу на станції призначення - ст.Костопіль, Львівської залізниці 06.05.2014 р., який надійшов по вказаній вище залізничній накладній N52698164 від 24.04.2014р., у залізному вагоні №59080374, який був запломбований пломбами відправника, встановлено часткову його нестачу у кількості 2 680,00 кг., про що складено комерційний акт АХ №280919/1 від 06.05.2014р.

У комерційному акті зазначено, що при комісійному переважуванні вагона №59080374 на 150т. приписній вазі нестача вантажу 2 680,00 кг. підтвердилася.

Отже, як стверджує позивач, йому у зв'язку із недостачею вантажу завдані збитки на суму 7 765,46 грн.

11.06.2014р. позивачем надіслано на адресу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» претензію з вих.№598/1-13 з вимогою про відшкодування вартості часткової втрати вантажу на суму 7 765,46 грн.

У листі від 18.06.2014р. № МЮ-4/2014-1 відповідач зазначив, що для розгляду вищенаведеної претензії на суму 7765,46 грн. по відправці №52698164 Рубіжне-Костопіль за недостачу маси вантажу відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України прошу долучити в термін до 25.06.2014р. документ, який підтверджує сплату вами вартості отриманого вантажу за ціною вантажовідправника ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот».

Листом від 26.06.2014 р. з вих.№МЮ-4/2014-1 відповідач попросив долучити в термін до 07.07.2014р. документ, який підтверджує вартість вантажу згідно контракту між вантажовідправником ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» та постачальником ТзОВ «НФ Трейдінг Україна».

Листом від 08.07.2014 р. з вих.№669/1-13 позивач поінформував, що його запит до ТзОВ «НФ Трейдінг Україна» про надання довідки про контрактну ціну по відправці у вагоні №52698164 за залізничною накладною №52698164 від 24.04.2014 р. залишено без відповіді, відтак надати такий документ немає можливості.

31.07.2014р. на адресу ТОВ «Свиспан Лімітед» надійшла відповідь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» від 10.07.2014 р. з вих.№МЮ-4/2014-1, з якої вбачається про відхилення претензії на суму 7 765,46 грн. на підставі ст.114, 115, 133 Статуту залізниць України.

Позивачем долучено до позовної заяви копію листа голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 25.06.2014 р. з вих.№01/ЛП-163, в якому зазначено, що станом на 24.04.2014р. ціна реалізації карбаміду насипом згідно загального прейскуранта складає 3 650,00 грн./т без ПДВ або 4 380,00 грн./т з ПДВ на умовах поставки EXW м.Сєвєродонецьк. Як стверджує позивач, копія даного листа отримана від ТзОВ «НФ Трейдінг Україна».

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» 7 765,46 грн. в рахунок стягнення вартості вантажу, який втрачено.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву.

Зокрема відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що свідчили б про виникнення правовідносин залізниці чи ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вантажовідправник) з ТзОВ «НФ Трейдінг Україна». Згідно з залізничною накладною відправником вантажу є ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», а не ТзОВ «НФ Трейдінг Україна», проте кількість та вартість відправленого вантажу за вказаною накладною повинна бути підтверджена на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника вантажу. Також відповідач зазначив, що рахунок або інший документ відправника вантажу ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про вартість вантажу, відправленого по залізничній накладній від 24.04.2014 №52698164 в матеріалах справи відсутній.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України "Про залізничний транспорт", а саме ст.3 визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Згідно ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 314 ГК України, передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із залізничною накладною N52698164 від 24.04.2014 р. ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вантажовідправник) на адресу ТзОВ «Свиспан Лімітед» (вантажоодержувач) відвантажено продукцію - карбамід (мочовина штучна) насипом у залізничних вагонах в загальній кількості 213 140,00 кг.

При перевірці та видачі вантажу на станції призначення - ст.Костопіль, Львівської залізниці 06.05.2014 р., який надійшов по вказаній вище залізничній накладній N52698164 від 24.04.2014р., у залізному вагоні №59080374, який був запломбований пломбами відправника, встановлено часткову його нестачу у кількості 2 680,00 кг., про що складено комерційний акт АХ №280919/1 від 06.05.2014р.

У комерційному акті зазначено, що при комісійному переважуванні вагона №59080374 на 150т. приписній вазі нестача вантажу 2 680,00 кг. підтвердилася.

Отже, як стверджує позивач, йому у зв'язку із недостачею вантажу завдані збитки на суму 7 765,46 грн.

Одним з доказів у підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем долучена до позовної заяви копія листа підписаного головою правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 25.06.2014 р. №01/ЛП-163 в якому зазначено, що станом на 24.04.2014р. ціна реалізації карбаміду насипом згідно загального прейскуранта складає 3 650,00 грн./т без ПДВ або 4 380,00 грн./т з ПДВ на умовах поставки EXW м.Сєвєродонецьк. Як стверджує позивач, копія даного листа отримана від ТзОВ «НФ Трейдінг Україна».

Статтею 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Отже, доведенню підлягає вартість фактичних збитків, яка встановлюється за документами відправника.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, як вбачається з даного листа, такий не містить інформації стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи, зокрема у даному листі відсутня інформація про вартість вантажу, відправленого по залізничній накладній №52698164 від 24.04.2014, також лист не містить інформації про те, що карбамід за ціною яка зазначена у даному листі, був придбаний позивачем або ТОВ «НФ Трейдинг України» у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» тощо. Крім того, даний лист не відповідає вимогам ст. 115 Статуту щодо документів, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення правовідносин залізниці чи ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вантажовідправник) з ТзОВ «НФ Трейдінг Україна», проте за твердженнями позивача даний лист отримано саме від ТзОВ «НФ Трейдінг Україна». Оригінал листа для огляду у судовому засіданні надано не було.

У пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів,

господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу.

Беручи до уваги приписи статті 115 Статуту, частини 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та роз'яснення у вищезазначеній постанові, матеріали справи не містять жодних рахунків чи інших документи ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» які б підтверджували вартість відправленого вантажу згідно залізничної накладної №52698164 від 24.04.2014, та на підставі яких можна встановити розмір (вартість) понесених збитків.

У п. 41 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», ЦК України включає до складу збитків не тільки витрати, які особа зробила, а і ті, що вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Натомість ГК України включає до складу збитків лише витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків. Тому у господарських відносинах витрати, які особа мусить зробити в майбутньому, до складу збитків не включаються.

У листі від 18.06.2014р. № МЮ-4/2014-1 відповідач просив у позивача для розгляду претензії долучити документ, який підтверджує оплату вартості отриманого вантажу за ціною вантажовідправника ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», проте таких доказів позивач не надав, і таких доказів матеріали справи не містять. Тим не менше, позивачем не надано жодних доказів у підтвердження оплати вартості вантажу отриманого згідно залізничної накладної №52698164 від 24.04.2014.

Також, у підтвердження вартості втраченого вантажу позивач посилається на договір від 05.02.2014р. між ТзОВ «НФ Трейдінг Україна» (постачальник) та ТзОВ «Свиспан Лімітед» (покупець) №ДГ-КАР003964 про постачання товару, до якого додана специфікація № СП-КАР003964/4 від 10.04.2014р, в якій зазначено, що ціна за 1000 т. карбаміду (насипом) складає 3400 грн. без ПДВ та 4080 грн. з ПДВ. Однак доказів, які підтверджують сплату вартості отриманого вантажу за цією ціною, матеріали справи також не містять.

Крім того, у пункті 2.7. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що у разі коли договори купівлі-продажу або поставки укладаються між посередниками, а договір перевезення укладається між першим продавцем-вантажовідправником і залізницею на доставку вантажу кінцевому покупцеві - вантажоодержувачу, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції, оскільки відповідно до статей 114 та 115 Статуту залізниця несе обмежену матеріальну відповідальність, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі документа вантажовідправника.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «НФ Трейдінг Україна» є посередником, а документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції. Разом з тим, як зазначено вище, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення правовідносин залізниці чи ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вантажовідправник) з ТзОВ «НФ Трейдінг Україна».

Відповідно до ч.1, 2 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, оскільки відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, його застосування можливе лише за наявності умов відповідальності передбаченої законом. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести факт порушення зобов'язання контрагентом, наявність і розмір понесених збитків, а також причинний зв'язок між правопорушенням і збитками.

Проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами такої складової збитків, як розмір понесених збитків (вартість втраченого вантажу), відтак позов з підстав зазначених у позовній заяві задоволенню не підлягає.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Відповідно до ч.4 ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при відмові в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 23.02.2015р.

Суддя Петрашко М.М.