КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа№ 910/21634/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Кириченко М.О. дов. від 02.03.2015 №57/1001

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 (дата підписання - 14.11.2014)

у справі №910/21634/14 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр»

про стягнення заборгованості в сумі 432845,90 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр» (далі - відповідач) про стягнення 432845,90 грн задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 432845,90 грн заборгованості, з яких: 410000,00 грн основної заборгованості, 11906,50 грн відсотків за необґрунтоване користування чужими грошовими коштами, 10939,40 грн інфляційних втрат та 8646,30 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 скасувати повністю та припинити провадження у справі. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було перераховано авансовий платіж з порушенням строків, тому перерахована сума не може бути авансом. Крім того, в зв'язку з перерахуванням позивачем грошових коштів з запізненям, збільшились ціни на товар на заводі виробника та збільшився курс валют, що призвело до неможливості виконати умови договору. На думку відповідача, він би здійснив поставку товару на обумовлених договором умовах в разі вчасного виконання позивачем обов'язку по перерахуванню авансу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 04.03.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 02.02.2015) позивачу - 10.02.2015 та відповідачу - 04.02.2015, долучені до матеріалів справи.

04.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 04.03.2015 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без його участі, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2013 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір поставки №19353-00 (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю бурильно-кранову машину БМ-205Д по найменуванню, у кількості та по цінах згідно п.2.1 договору та відповідно до технічного завдання, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах договору (п.1.1 договору).

Ціна договору визначена - 4278000,00 грн і залишається незмінною на весь строк договору, крім випадків узгодженого зменшення сторонами ціни договору (п.2.1 договору).

Загальний строк поставки товару - 2013-2014 роки, протягом 30 днів після отримання постачальником авансу відповідно до п.4.2 договору та письмової заявки покупця з обов'язковим попереднім узгодженням дня, часу і кількості товару, що поставляється з представником покупця (п.3.3 договору в редакції додаткової угоди від 18.11.2013 №1/ДС-01/19353-00).

У пункті 4 договору (в редакції додаткової угоди від 18.11.2013 №1/ДС-01/19353-00) визначено умови оплати наступним чином:

аванс у розмірі 30% від загальної вартості товару - 1283400,00 грн протягом 15-ти робочих днів після подачі письмової заявки від покупця;

остаточний розрахунок у розмірі 70% від загальної вартості товару - 2994600,00 грн, протягом 15-ти календарних днів з дня поставки товару на склад покупця та підписання акта приймання-передачі товару між постачальником та покупцем.

Договір набуває чинності з дня підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.11.1 договору).

14.02.2014 позивач надав заявку №3880/1001 на 6 од. буро-кранових машин БМ-205Д.

14.04.2014 відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру №СФ-1408 на суму 427800,00 грн за бурильно-кранову машину БМ-205Д.

15.04.2014 позивач надіслав відповідачу лист №8697/1001, в якому повідомив, що заявку від 14.02.2014 №3880/1001 на 6 од. техніки вважати недійсною та просив провести поставку 2 од. бурильно-кранових машин БМ-205Д.

13.05.2014 позивач перерахував відповідачу 427800,00 грн в якості попередньої оплати за 2 од. бурильно-кранових машин.

11.06.2014 відповідач надіслав позивачу лист №55, в якому вказав, що змінилась схема поставки техніки, тому термін поставки машин планується до кінця червня 2014 року.

23.06.2014 відповідач у листі №61 повідомив позивача, що в зв'язку з коливанням курсу російського рубля поставка техніки за цінами договору неможлива - собівартість техніки становить 875000,00 грн. Тому, відповідач просив узгодити нову ціну техніки.

14.07.2014 позивачу відповідач надіслав вимогу №14491/1001, де вказав про непогодження нової ціни техніки та про повернення авансового платежу.

21.07.2014 відповідач здійснив часткове повернення сплачених коштів в сумі 17800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №88.

23.07.2014 відповідач надіслав позивачу лист №78, в якому запропонував змінити умову договору поставки в частині визначення ціни, а в разі відмови від пропозиції запевнив про готовність повернути сплачені 427800,00 грн. А також вказав, що оскільки розмір 30% авансу згідно договору становить 1283400,00 грн, то перераховані 427800,00 грн не можна вважати авансом, тому підстави для застосування п.8.1 договору відсутні.

15.08.2014 позивач у листі №16842/1001 повторно повідомив про відхилення пропозиції внести зміни до договору в частині визначення ціни техніки та просив повернути 427800,00 грн авансу.

Станом на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідач решти суми авансу не повернув, в результаті чого позивач звернувся до суду з позовом про примусове повернення 410000,00 грн попередньої оплати (427800,00 грн - 17800,00 грн).

Судом першої інстанції задоволено вимогу позивача в цій частині, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ч.2 ст.693 ЦК України, відповідно до якої якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Крім того, ціна договору - це істотна обставина, яка згодом змінилась. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У ст.652 ЦК України вказано, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.665 ЦК України у разі відмови продавця передати товар покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст.651 ЦК України).

Пунктами 5.2.1 та 12.2 договору сторони передбачили право одностороннього розірвання договору покупцем.

Листом від 15.08.2014 №16842/1001 позивач, відхиляючи пропозицію відповідача внести зміни до договору в частині визначення ціни, фактично відмовився від зміни істотної обставини, а отже від договору та розірвав його, в результаті чого просив повернути отримані грошові кошти.

Гарантуючи у листі від 23.07.2014 №78 повернення грошових коштів в разі неузгодження нової ціни та повертаючи частину попередньої оплати в сумі 17800,00 грн, відповідач своїми конклюдентними діями, погодився на відмову (розірвання) від договору, а отже решта суми попередньої оплати (410000,00 грн) також підлягає поверненню.

В матеріалах справи відсутні докази того, що техніка є в наявності у відповідача та він готовий її поставити, тому немає підстав утримувати 410000,00 грн попередньої оплати.

Посилання відповідача на те, що оскільки сума попередньої оплати (427800,00 грн) не співпадає з сумою, вказаною у договорі (1283400,00 грн), то 427800,00 грн не можна вважати авансовим платежем, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на наступне.

Ціна договору становить 4278000,00 грн за 6 од. техніки, тобто вартість однієї машини - 713000,00 грн.

Розмір 30% авансу в сумі 1283400,00 грн розрахований з ціни договору на момент його укладання щодо купівлі 6 од. техніки.

Однак, як зазначалось вище, 15.04.2014 позивач надіслав відповідачу лист №8697/1001, в якому повідомив, що заявку від 14.02.2014 №3880/1001 на 6 од. техніки вважати недійсною та просив провести поставку 2 од. бурильно-кранових машин БМ-205Д.

Таким чином, ціна договору змінилась на підставі заявки від 15.04.2014 та вартість 2 од. техніки склала 1426000,00 грн.

30% авансу від нової ціни становить 427800,00 грн, про що відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру №СФ-1408.

Отже, немає підстав вважати, що 427800,00 грн не є 30% попередньої оплати в розумінні п.4.2.1 договору.

Неукладення сторонами додаткових угод стосовно змін умов договору (ціни та умов оплати) свідчить про порушення сторонами оформлення взаємних відносин та не може бути підставою для порушення/невиконання умов договору. Сторони можуть діяти на власний розсуд та ризик, вчиняючи конклюдентні дії щодо визнання умов, якщо це не заборонено законом та не суперечить звичаям ділового обороту.

Твердження відповідача, що невиконання його обов'язку відбулось з вини позивача не підтверджується матеріалами справи, оскільки у листах відповідач зазначає, що зміна вартості техніки відбулась в зв'язку з економічною ситуацією в країні.

Позивач не позбавлений права відмовитись від договору та вимагати повернення сплаченої попередньої оплати в зв'язку із зміною обставин, на які він не розраховував.

Таким чином, решта попередньої оплати в сумі 410000,00 грн підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Позивач також наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача:

11906,50 грн процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст.536 ЦК України за період з 13.06.2014 по 21.07.2014, розрахованих на суму 427800,00 грн та за період з 22.07.2014 по 30.09.2014, розрахованих на суму 410000,00 грн, із зазначенням 9,5%;

та 10939,40 грн інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України за період з червня 2014 по липень 2014, розрахованих на суму 427800,00 грн та за період з липня 2014 року по вересень 2014 року, розрахованих на суму 410000,00 грн.

Судом першої інстанції, з посилання лише на ст..625 ЦК України, задоволено позов в цій частині, з чим колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (п.6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У пункті 8.1 договору вказано, що відповідно до ст..ст. 536, 693 ЦК України постачальник зобов'язаний сплатити відсотки за необґрунтоване користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

З огляду на вказане вище та на те, що 410000,00 грн є неповернутою сумою попередньої оплати, застосування ст..536 та 693 ЦК України є обґрунтованим.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення 10939,40 грн інфляційних втрат суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, зокрема, повернення сум авансу та завдатку, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст..625 ЦК України, тому нарахування інфляційних втрат на суму попередньої оплати є неправомірним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 16.09.2014 у справі №921/266/13-г/7.

Таким чином, суд першої інстанції, неправильно застосувавши ст..625 ЦК України, дійшов помилкового висновку щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих на суму попередньої оплати, в зв'язку з чим оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволення вимог про стягнення 10939,40 грн інфляційних втрат.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі №910/21634/14 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр» на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» 10939,40 грн інфляційних втрат і в цій частині в позові відмовити.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі №910/21634/14 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр» (04107, м. Київ, вул.. Нагірна, 25-27, код 30930769) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, буд.22 код 23359034) 410 000 (чотириста десять тисяч) грн 00 коп. суми основної заборгованості, 11 906 (одинадцять тисяч дев'ятсот шість) грн 50 коп. відсотків за необґрунтоване користування чужими коштами та 8 438 (вісім тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 12 коп. судового збору».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, буд.22 код 23359034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмі-Центр» (04107, м. Київ, вул.. Нагірна, 25-27, код 30930769) 109 (сто дев'ять) грн 39 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/21634/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій