ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р.Справа № 916/790/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.,

Поліщук Л.В.

при секретарі - Альошиній Г.

за участю представників:

Від прокурора: Закернична І.П.

Від Ізмаїльська міська рада: не з'явився

Від ФОП ОСОБА_2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області

від 01 грудня 2014 року

по справі № 916/790/14

за позовом: Ізмаїльського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Ізмаїльської міської ради

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

та за зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача: Ізмаїльської міської ради

про розірвання договору оренди

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Ізмаїльський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Ізмаїльської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про внесення змін до договору оренди землі від 19.12.2006р, зареєстрованого в Ізмаїльській міській філії ДП «Одеський регіональний центр державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 21.12.2006р. за №30, укладеного між Ізмаїльською міською радою та ФОП ОСОБА_2 шляхом викладення п. 2.2 договору в наступній редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки для розміщення і експлуатації адміністративно-виробничого комплексу складає 2 150130,27 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки для розміщення і експлуатації тренажерного залу складає 7 703 712,20грн."; п. 4.2. договору у наступній редакції: "За користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі на відповідний період оплати"; п. 4.5. договору у наступній редакції: "Всі розрахунки за договором оренди земельної ділянки здійснюються в грошовій формі (безготівковій) шляхом перерахування орендарем суми орендної плати на розрахунковий рахунок бюджету м. Ізмаїл".

Позовні вимоги обґрунтовувалися необхідністю приведення розміру плати за землю у відповідність до вимог чинного законодавства, у зв'язку зі зміною нормативної грошової оцінки землі. При цьому, прокурор посилався на приписи ст. ст. 632, 651, 654 ЦК України, ст. 188 ГК України, ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 288 Податкового кодексу України та норми Закону України «про місцеве самоврядування в Україні».

Не погоджуючись з пред'явленим позовом ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Ізмаїльської міської ради про розірвання договору оренди землі від 19.12.2006р, укладеного між сторонами та зареєстрованого в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2006р. за № 30.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач за первісним позовом просить внести зміни у договір оренди землі, які полягають у збільшенні орендної плати більш ніж у 15 разів, з чим позивач за зустрічним позовом не погоджується, оскільки жодна із сторін не розраховувала на таку зміну нормативної грошової оцінки, яка відбулася у відриві з реальною економічною ситуацією, він не має фінансових можливостей сплачувати таку орендну плату, а такі умови договору є для нього економічно невигідними, що стало наслідком направлення Ізмаїльській міській раді заяви про розірвання договору, яка залишена без задоволення, що, в свою чергу, стало підставою для звернення до суду з даним позовом з посиланням на приписи ст. 652 ЦК України у зв'язку з істотною зміною обставин.

У відзиві на зустрічну позовну заяву Ізмаїльська міська рада просила відмовити у її задоволенні вказуючи на безпідставність посилань позивача на те, що збільшення розміру орендної плати є істотною зміною обставин, згідно зі статтею 652 ЦК України, яку позивач не міг передбачити при укладенні договору, оскільки умовами пункту 4.9 укладеного між сторонами договору передбачено підстави перегляду орендної плати, вказуючи також на невідповідність таких доводів приписам статей 25, 32 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням господарського суду Одеської області від 01 грудня 2014 року (суддя Брагіна Я.В.) первісний позов задоволено повністю з мотивів обґрунтованості позовних вимог. Внесено зміни до договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,909га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Ізмаїльською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 від 19.12.06р., зареєстрованого у Ізмаїльській міській філії Державного підприємства „Одеський регіональний центр державного земельного кадастру" 21.12.06р. за № 30, виклавши п.2.2 договору у наступній редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки для розміщення і експлуатації адміністративно-виробничого комплексу складає 2150130,27грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки для розміщення і експлуатації тренажерного залу складає 7703712,20грн." п.4.2. „За користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі на відповідний період оплати". п.4.5. "Всі розрахунки за договором оренди земельної ділянки здійснюються в грошовій формі (безготівковій) шляхом перерахування орендарем суми орендної плати на розрахунковий рахунок бюджету м. Ізмаїл". Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 1218 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення мотивовано посиланнями на ст. ст. 16, 632, 651, 653 ЦК України, ст. 188 ГК України, ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 288 Податкового кодексу України та п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2013р. № 6, на підставі яких суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Водночас суд дійшов висновку щодо недоведеності та необґрунтованості зустрічних позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ФОП ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм матеріального права, а саме: ст. 205 ГК України, ст.ст. 652, 377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України.

Скаржник вважає помилковим висновок суду про недоведеність ним істотності обставин для розірвання договору, передбачених статтею 652 ЦК України, оскільки жодна із сторін не розраховувала на зміну нормативної грошової оцінки земельної ділянки більш ніж у 15 разів, яка відбулась у відриві з реальною економічною ситуацією, у зв'язку з чим таке збільшення орендної плати позбавляє його розраховувати на співвідношення майнових інтересів та прибутку, на якій він розраховував. Також скаржник вказує те, що на орендованій ним земельній ділянці розташовується нерухоме майно площею 1530 кв.м., що належить йому на праві власності, і в подальшому після розірвання договору оренди землі ним буде належним чином оформлене право на земельну ділянку, на якій безпосередньо знаходиться нерухоме майно.

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача та прокурора не надходили.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги прокурор та сторони в порядку передбаченому ст. 98 ГПК України заздалегідь були повідомлені судом належним чином, проте сторони не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду. 03.03.2012 року до Одеського апеляційного господарського суду від ФОП ОСОБА_2 надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із хворобою. Вказане клопотання визнаного судом необґрунтованим та відхилено з огляду на неподання заявником доказів захворювання, а також з тих мотивів, що чинний Господарський процесуальний кодекс України (ст. 28) не обмежує кількість представників сторони, які можуть прийняти участь у засіданні суду. У даному випадку представництво інтересів відповідача за первісним позовом у господарському суді може здійснюватись як особисто ФОП ОСОБА_2, так і іншою особою в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності. Нез'явлення представників сторін в судове засідання не перешкоджає перегляду даної справи в апеляційному порядку за наявними в ній матеріалами згідно з ст. 101 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 19.12.2006 року між Ізмаїльською міською радою (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований в Одеській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2006р. за № 30, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 01.12.2006р. № 351-У за актом приймання - передачі передав, а орендар прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 1,909 га, з яких: - для розміщення та експлуатації адміністративно-виробничого комплексу площею 0,7019га; - для тренажерного залу площею 1,2071га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з планом земельної ділянки, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.2 даного договору, земельна ділянка, яка є об'єктом оренди за цим договором, належить до категорії земель за основним цільовим призначенням - іншої комерційної діяльності та фізичної культури та спорту (код УКЦВЗ 1.11.6 та 11.12.7), надається в оренду орендарю для розміщення та експлуатації адміністративно-виробничого комплексу та тренажерного залу.

За змістом п. 2.2 договору оренди, на момент укладання договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 1 217 157 грн.

Згідно з п. 2.5 договору на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, що належать орендарю.

Пунктом 4.2 договору визначено, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату у наступному розмірі - 1,4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік.

Пунктами 4.4 та 4.5 договору встановлено, що орендна плата вноситься щомісяця орендарем не пізніше 20 числа кожного місяця наступним за звітним; всі розрахунки за договором здійснюються в грошовій формі (безготівковій) шляхом перерахування орендарем суми орендної плати на наступний рахунок за нижчевказаними реквізитами: п/р 0014, МФО 828011, , банк УДК в Одеській області, отримувач ВДК в Ізмаїльському районі.

Пунктом 4.9 договору передбачено, що умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін шляхом внесення змін в договір у вигляді додаткової угоди (договору про внесення змін), яка після підписання та нотаріального посвідчення стає невід'ємною частиною цього договору, в наступних випадках: зміни умов господарювання для орендаря; зміни розмірів земельного податку, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; в інших випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до п. 11.4 договору дія останнього припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню за цільовим призначенням.

Рішенням Ізмаїльської міської ради від 06.06.2012р. № 2141-VI затверджено нормативну грошову оцінку земель міста Ізмаїл Одеської області, яка відповідно до п. 6 цього рішення вводиться в дію з 01.01.2013 року.

31.01.2013 року Ізмаїльською міською радою було прийнято рішення № 2796-VІ «Про встановлення розміру орендної плати для суб'єктів господарської діяльності, з якими укладено договори оренди землі, розмір орендної плати за якими менший трьох відсотків від нормативної грошової оцінки землі», яким встановлено орендну плату в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі для суб'єктів господарювання, з якими Ізмаїльською міською радою укладено договори оренди землі, розмір орендної плати за якими менший 3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі. Доручено юридичному управлінню секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради підготувати угоди про внесення змін до договорів оренди землі, укладених Ізмаїльською міською радою з суб'єктами господарювання, в яких розмір орендної плати менший 3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі, та направити їх суб'єктам господарювання для підписання.

Як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.02.2014р. № 28-01-10/271, наданого відділом Держземагенства у м. Ізмаїлі Одеської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 7019 кв.м. наданої для розміщення та експлуатації адміністративно-виробничого комплексу, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1, користувачем якої є ФОП ОСОБА_2, станом на 07.02.2014 року становить 2 150 130,27 грн.

Як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.02.2014р. № 28-01-10/270, наданого відділом Держземагенства у м. Ізмаїлі Одеської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 12071 кв.м. наданої для тренажерного залу, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1, користувачем якої є ФОП ОСОБА_2, станом на 07.02.2014 року становить 7 703 712,20 грн.

Листами від 15.02.2013р. № 01/13-403 та від 02.09.2013р. № 01/13-2075 виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради повідомляв відповідача про прийняття Ізмаїльською міською радою рішення від 31.01.2013р. № 2796-VІ «Про встановлення розміру орендної плати для суб'єктів господарської діяльності, з якими укладено договори оренди землі, розмір орендної плати за якими менший трьох відсотків від нормативної грошової оцінки землі» та про зміну нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка перебуває в оренді відповідача, викладав пропозицію укласти угоду про внесення змін до договору оренди землі від 19.12.2006р. про зміну розміру орендної плати та направляв для підпису три екземпляри такої угоди у 20-ти денний термін після отримання даних пропозицій.

Проте, відповідач залишив звернення позивача без відповіді та задоволення.

Посилаючись на те, що сторони не досягли згоди щодо внесення змін до договору оренди землі від 19.12.2006р., Ізмаїльський міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з п. п. 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

За приписами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору за наявності спору (тобто за відсутності згоди відповідача на зміну умов договору).

Відповідно ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Законом України № 2756-VI від 02.12.10р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України", що набрав чинності з 01.01.11р., змінено, зокрема, ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі": слова "до Закону України "Про плату за землю" замінено словами "до Податкового кодексу України", частини четверту, п'яту і сьому виключено.

Статтею 288.5., підпунктом 288.5.1. ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в т.ч. може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої ст. 15, ст. 21 Закону України «Про оренду землі».

Отже, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється у договорі.

Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент звернення прокурора до суду з даним позовом про внесення змін у спірний договір оренди щодо розміру орендної плати за земельну ділянку між сторонами не було підписано відповідних змін до договору оренди, що свідчить про наявність між сторонами відповідного спору. Більш того, змін у договір оренди щодо розміру орендної плати за земельну ділянку не було внесено сторонами і під час розгляду даної справи.

Також судом установлено, що пунктом 4.9 договору оренди від 19.12.2006 року передбачена можливість зміни розміру орендної плати, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, у тому числі внаслідок інфляції, а також в інших випадках, прямо передбачених законом.

З огляду на те, що нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, враховуючи, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, що сторонами у договорі оренди землі від 19.12.2006р. передбачена можливість перегляду орендної плати, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що внесення змін щодо розміру орендної плати у договір оренди землі у зв'язку з проведенням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства та обґрунтовано задовольнив первісний позов.

Стосовно зустрічного позову колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору за зустрічним позовом є вимога ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі від 19.12.2006р, укладеного між сторонами та зареєстрованого в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2006р. за № 30, з посиланням на приписи ст. 652 ЦК України, оскільки жодна із сторін не розраховувала на зміну нормативної грошової оцінки земельної ділянки більш ніж у 15 разів, яка відбулась у відриві з реальною економічною ситуацією, у зв'язку з чим таке збільшення орендної плати позбавляє його розраховувати на співвідношення майнових інтересів та прибутку, на якій він розраховував. Також ФОП ОСОБА_2 вказує те, що на орендованій ним земельній ділянці розташовується нерухоме майно площею 1530 кв.м., що належить йому на праві власності, і в подальшому після розірвання договору оренди землі ним буде належним чином оформлене право на земельну ділянку, на якій безпосередньо знаходиться нерухоме майно.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 628 та 629 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

У вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки необхідним є врахування, що відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України "Про оренду землі", у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

При цьому, статтею 652 ЦК України, на яку як на підставу своїх позовних вимог посилається позивач за зустрічним позовом, встановлені підстави та порядок зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якою передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 статті 652 вказаного Кодексу встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначені його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Отже, у разі якщо заінтересована сторона не доведе одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, то підстав для розірвання договору оренди немає. Така правова позиція з вказаного питання викладена у постановах Верховного Суду України від 21.02.2011р. у справі № 3-10гс11, від 23.05.2011р. у справі № 3-47гс11, від 27.02.2012р. у справі № 3-9гс12.

За приписами чинного законодавства, при вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених статтею 652 ЦК України, необхідним є з'ясування питань стосовно доведення у чому саме обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, та як саме змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції за наявними у матеріалах справи доказами не було встановлено відповідних обставин, визначених приписами ст. 652 ЦК України та статті 32 Закону України "Про оренду землі" для розірвання спірного договору оренди землі.

Так, як вже було зазначено вище, пунктом 4.9 спірного договору оренди землі передбачено, що умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені у випадках, зокрема, зміни розмірів земельного податку, у тому числі внаслідок інфляції, та в інших випадках, прямо передбачених законом, тобто сторони в момент укладення договору передбачали можливість зміни розміру орендної плати.

Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель», в редакції чинній на момент укладення спірного договору, передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7-10 років.

Отже, при укладенні договору сторони не могли не прийняти до уваги те, що на законодавчому рівні відбудеться збільшення мінімального розміру річної орендної плати за землю або зміна методики її обрахунку, оскільки це не залежить від їхньої волі.

Крім того, з наявних в справі договору купівлі - продажу від 19.10.2004р., витягу з Державного реєстру правочинів від 19.10.2004р. № 211356 та технічного паспорту виготовленого Ізмаїльським міським бюро технічної інвентаризації станом на 27.08.2008р. вбачається, що на орендованій позивачем за зустрічним позовом земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, що належить йому на праві власності, що відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. ст. 120, 126 Земельного кодексу України вимагає від нього оформленого права користування цією земельною ділянкою.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 01 грудня 2014 року у справі № 916/790/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 04.03.2015р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Поліщук Л.В.