ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 910/25286/13

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.11.2014
у справі№ 910/25286/13 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Моноброк"
простягнення 92355,74 грн.
за участю представників сторін
від позивача: Кашира Л.О. (довіреність № 10-19/17-д/58 від 26.06.2014), від відповідача: Жительний В.М. - директор (наказ № 41-к від 02.10.2013),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго" у грудні 2013 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноброк" про стягнення 92355,74 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2014 у справі № 910/25286/13 (суддя Головіна К.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2014 у справі № 910/25286/13 (у складі колегії суддів: Тарасенко К.В. - головуючого, Авдеєва П.В., Суліма В.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2014 у справі № 910/25286/13 (у складі колегії суддів: Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової Ж.О., Чернова Є.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2014 у справі № 910/25286/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У постанові Вищого господарського суду зазначено, що судом першої та апеляційної інстанцій, під час вирішення даних відносин, не звернуто увагу на пункти 6.14 та 6.15 Правил користування електричною енергією, якими закріплюється порядок дій при перевищенні договірної величини споживання електричної енергії, не надано належної правової оцінки актам про споживання електричної енергії протягом розрахункового періоду від 19.06.2013 по 18.07.2013 та за період від 19.07.2013 по 18.08.2013 та не досліджено пункт 4.2.2. договору про постачання електричної енергії № 685 від 22.02.2006 щодо оплати споживачем постачальнику двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин.

Вказана санкція у пункті 4.2.2. договору є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафною санкцією в розумінні статті 230 Господарського кодексу України, а не оперативно-господарською санкцією як помилково вказано судами першої та апеляційної інстанцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі № 910/25286/13 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 у справі № 910/25286/13 (у складі колегії суддів: Михальської Ю.Б. - головуючого, Тищенко А.І., Отрюха Б.В.) у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 у справі № 910/25286/13 Господарського суду міста Києва, Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго" звернулось до Вищого господарського суду України, з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 у справі № 910/25286/13, і прийняти нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством "Сумиобленерго" в особі Шосткинського районного відділення "Енергозбут", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський район електричних мереж", (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноброк" (споживач) 22.02.2006 укладено Договір № 685 про постачання електричної енергії (далі, Договір), згідно з умовами якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до розділу 2 Договору, під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що необумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема, Правилами користування електричною енергією.

Споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 4 "Порядок розрахунків" (пункт 2.2.3. Договору).

Згідно з Додатком 12 до Договору, відповідач має об'єкти: житловий будинок за адресою: м. Шостка, вул. Кірова, 27, кіоск за адресою: м. Шостка, вул. Кірова, 15 та виробничу площадку РП-5 яч. 7 за адресою: м. Шостка, вул. Шевченко, 27, на яких встановлені прилади обліку потужностей та визначено кількість годин роботи даних об'єктів.

Додатком № 13 до Договору передбачено, що дозволена та приєднана потужності вказаних об'єктів складає 65 кВт, 6 кВт та 90 кВт відповідно.

Додатком № 1 до Договору постачання сторонами визначено, що загальні договірні величини споживання електричної енергії по об'єктах ТОВ "Моноброк" на липень 2013 року становлять - 11100 кВт/год., а на серпень 2013 року - 10400 кВт/год.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що для призначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік, споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток № 1 "Обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу").

Відповідно пункту 5 Додатку № 4 до Договору, в разі необхідності споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися письмово до постачальника за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії. У разі коригування договірної величини споживання електричної енергії протягом поточного розрахункового періоду здійснюється відповідне коригування граничної величини споживання електричної енергії. Скоригована гранична величина споживання електричної потужності дійсна з дня проведення коригування. Коригування договірної величини споживання електричної енергії здійснюється при умові відсутності на момент звернення боргу за минулий розрахунковий період, при наявності попередньої оплати згідно з пунктом 2 Додатку № 4 договору та сплати додатково заявленого обсягу, а також дотримання узгоджених графіків погашення заборгованості. При відмові в коригуванні договірних величин споживання електричної енергії та граничних величин споживання електричної потужності, постачальник письмово доводить про це споживачу.

ТОВ "Моноброк" звернулось з листом вих. № 35 від 08.07.2013 до позивача щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії у липні 2013 року, у зв'язку зі збільшенням ліміту обсягу споживання електричної енергії до величини 250000 кВт/год.

ТОВ "Моноброк" звернулось до позивача з листом вих. № 51 від 07.08.2013 щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії у серпні 2013 року, у зв'язку зі збільшенням ліміту обсягу споживання електричної енергії у серпні 2013 року до величини 75000 кВт/год.

Відповідями № 66-20/2023 від 22.07.2013 та № 66-20/2313 від 21.08.2013 ПАТ "Сумиобленерго" повідомило, що позивачем здійснено коригування договірної величини споживання електричної енергії у липні 2013 року - до 53800 кВт/год, що становить ліміт 64800 кВт/год., а у серпні 2013 року - до 56660 кВт/год., що становить ліміт 66960 кВт/год.

На підставі актів про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії № 12-33/1480 від 22.07.2013 та № 12-33/1518 від 21.08.2013, позивачем виявлено, що у липні місяці 2013 року відповідачем здійснено перевищення договірної величини споживання на 96511 кВт/год., а у серпні 2013 року - на 19406 кВт/год.

Відповідно до пункту 4.2.2. Договору, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та граничної величини, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому, плата за перевищення граничної величини споживання електричної потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягу фактичного споживання електричної енергії 50 тис. кВт/год. і більше.

З огляду на перевищення договірної величини споживання електроенергії, керуючись пунктом 4.2.2. Договору позивачем, для оплати вартості двократного перевищення величини споживання електричної енергії, виставлено ТОВ "Моноброк" рахунки № 12-33/1480 від 22.07.2013 на суму 76 745,55 грн. та № 12-33/1518 від 21.08.2013 на суму 15 610,19 грн., які відповідачем не оплачено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що відповідачем вчинено правопорушення у сфері електроенергетики, а саме - перевищення договірної величини споживання електроенергії у липні та серпні 2013 року. Проте позивачем порушено порядок притягнення ТОВ "Моноброк" до відповідальності, передбачений законом, а також договором, у зв'язку з чим у задоволенні позову відмовлено.

Згідно зі статею 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 276 Господарського кодексу України передбачено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника.

Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі державних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Основним обліковим періодом енергопостачання є декада, з коригуванням обсягів протягом доби. Сторони можуть погоджувати постачання енергії протягом доби за годинами, а також час і тривалість максимальних та мінімальних навантажень.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно технічних документів та договору про постачання енергії.

Як зазначено у розділі 2 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що необумовлені Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема, Правилами користування електричною енергією.

Пунктом 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі, ПКЕЕ), договір на постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до пункту 4.1. ПКЕЕ, постачання електричної енергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами.

Пунктом 4.4. ПКЕЕ встановлено, що споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Споживач, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживач постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом протягом п'яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача, приймає рішення за цим зверненням та не пізніше шостого робочого дня від дня отримання звернення письмово повідомляє споживача про результати розгляду заяви. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії. У разі коригування за заявою споживача договірної величини споживання обсягу електричної енергії здійснюється відповідне коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Судами встановлено, що із системного аналізу вимог пункту 4.4. ПКЕЕ та змісту пункту 5 Додатку № 4 до Договору вбачається, що позивач мав право відмовити споживачу у коригуванні (збільшенні) договірних величин у наступних випадках:

- невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії; наявності боргу за минулий розрахунковий період на момент звернення із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії;

- відсутність попередньої оплати;

- недотримання узгоджених графіків погашення заборгованості;

- подання заяви щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії із пропуском передбаченого Договором та ПКЕЕ строку.

Інших підстав для відмови в коригуванні чинний Договір та ПКЕЕ не передбачають.

Відповідачем повністю дотримані умови звернення, передбачені пунктом 4.4. ПКЕЕ та Договору, а саме - заяви подані не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення розрахункового періоду; додатково замовлені обсяги своєчасно оплачено, а заборгованості з оплати спожитої електричної енергії немає.

Відповідно до частини 2 статті 276 Господарського кодексу України пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника.

Суди дійшли до правильного висновку, що у позивача власних виробничих можливостей на збільшення відповідачу договірних величин споживання електричної енергії немає.

Наявність технічної можливості споживання заявлених обсягів електричної енергії у відповідача без приведення електромережі до ненормального режиму експлуатації (перевантаження) підтверджується тим, що фактичні обсяги електричної енергії споживались протягом двох місяців без жодної загрози створення аварійної ситуації, що підтверджується відсутністю жодних приписів контролюючих органів або позивача.

Суди дійшли до правильного висновку, що позивачем порушено порядок коригування договірних величин споживання електричної енергії на підставі заяв відповідача, поданих останнім у відповідності до Договору та ПКЕЕ, та як наслідок безпідставно відмовлено ТОВ "Моноброк" у збільшенні договірної величини споживання обсягу електричної енергії.

Посилання позивача на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) від 18.08.2013 № 5645/26/47-13, у якому зазначено, що коригування договірної величини споживання електричної енергії у випадку, коли заявлений споживачем обсяг очікуваного споживання на цьому об'єкті більший, ніж максимально можливий обсяг споживання електричної енергії на цьому об'єкті, встановлений договором, то енергопостачальник має здійснити коригування договірної величини споживання електричної енергії до рівня максимально можливого обсягу споживання електричної енергії на цьому об'єктів у розрахунковому періоді без перевищення величини дозволеної потужності, зазначеної в Договорі, є безпідставними, оскільки вказаний лист НКРЕ не є нормативно-правовим актом та носить лише рекомендаційний характер.

Водночас, будь-яких нормативних актів щодо обмеження коригування договірної величини споживання максимально можливим обсягом споживання та методики розрахунку таких обсягів НКРЕ не приймалось.

Крім цього, безпідставними є посилання позивача на те, що здійснивши коригування договірної величини споживання електричної енергії, як того вимагав споживач у своїх заявах, були б порушені умови договору щодо величини дозволеної потужності, оскільки, як передбачено пунктом 4.4. ПКЕЕ, у разі коригування за заявою споживача договірної величини споживання обсягу електричної енергії здійснюється і відповідне коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Таким чином, відповідачем були повністю дотримані умови звернення до позивача із заявою про коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Позивач, посилаючись на пункт 4.2.2. Договору, Порядок постачання електричної енергії споживачам, статті 26, 27 Закону України "Про електроенергетику" заявлена до стягнення з відповідача грошова сума у розмірі 92 355,74 грн.

Статтею 27 Закону України "Про електроенергетику" встановлена відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику. Зокрема, правопорушенням в електроенергетиці є порушення відповідачем правил користування енергією, на що посилається позивач у позовній заяві.

За змістом пункту 13 Порядку постачання електричної енергії споживачам, споживачі у разі перевищення встановлених граничних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Згідно з частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Судами встановлено, що вказана норма права втілена у пункті 4.2.2. Договору, відповідно до якого за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та граничної величини, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судами встановлено, що визначена пунктом 4.2.2. Договору санкція є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафною санкцією в розумінні статті 230 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на встановлені судами обставини, суди дійшли до правильного висновку, що у позивача немає підстав для стягнення з відповідача 92 355,74 грн. суми штрафних санкцій на підставі пункту 4.2.2. Договору, оскільки ТОВ "Моноброк" було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення та направлено позивачу у відповідності до ПКЕЕ та умов Договору заяву про коригування (збільшення) договірних величин споживання електричної енергії, у задоволенні якої йому було безпідставно відмовлено, що і призвело до перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії та граничної величини, визначених згідно із вимогами розділу 5 Договору.

Таким чином, постанова Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 у справі № 910/25286/13 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 у справі № 910/25286/13 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 у справі № 910/25286/13 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.