УХВАЛА

24.02.2015Справа № 5011-12/10776-2012
За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп»

про стягнення 261 242 688,31 грн., -

За розглядом скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

треті особи, залучені до участі в розгляді скарги, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесторг»

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Гижко О.Л. (представник за довіреністю №010-01/5572 від 14.08.2013р.);

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились;

від ДВС: не з'явились;

від третьої особи 1: Мельниченко Р.В. (представник за довіреністю №01-01/11457 від 23.12.2014р.);

від третьої особи 2: Досковська В.Г. (представник за довіреністю від 25.11.2014р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Парк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" про стягнення 261 242 688,31 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2012р. у справі №5011-12/10776-2012 позовні вимоги було задоволено повністю.

24.10.2012р. Господарським судом міста Києва було видано наказ на виконання рішення від 12.10.2010р. у справі №5011-12/10776-2012, яке підписано 12.10.2012р. та набрало законної сили 23.10.2012р.

30 січня 2015р. судом отримано скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у справі №5011-12/10776-2012 повернуто без розгляду.

04.02.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшла повторно скарга Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в якій скаржник просить суд заборонити Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України проведення аукціону (призначеного на 20.02.2015р.) з продажу частини майна, яке належить Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. з організації примусового продажу частини майна, яке належить Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп".

Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем, під час вчинення виконавчих дій, було проведено опис та арешт майна, а також визначено початкову вартість майна, а відповідно до висновку про оцінку майна, початкова вартість вищезазначеного майна встановлена в розмірі 40 744 000,00 грн., в тому числі початкова вартість земельної ділянки у розмірі 5 300 000,00 грн., надалі Державним підприємством «Інформаційний центр» МЮ України було опубліковано оголошення з реалізації частини предметів забезпечення. Скаржник вважає, що дії державного виконавця вчинені з порушенням вимог чинного законодавства України та позбавляють можливості АТ «Укрексімбанк», як іпотеко держателя земельної ділянки, здійснити погашення заборгованості за рахунок продажу частини предмету іпотеки, оскільки відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, на думку скаржника, державним виконавцем порушено право позивача, передбачене Законом України «Про іпотеку» на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Державною виконавчею службою подано до суду заперечення на скаргу, в якій зазначено, що Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, не передбачено реалізацію на електронних торгах земельних ділянок, що унеможливлює передачу на реалізацію земельної ділянки загальною площею 1,9296 га до внесення змін до вказаного нормативно-правового акту. Також державною виконавчою службою наголошено на тому, що нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України земельну ділянку визначено як окремий об'єкт цивільних прав, та передбачено примусове звернення стягнення на земельну ділянку. Державним виконавцем трактовано положення ст. 120 Земельного кодексу України таким чином, що громадянин, який продає власний житловий будинок, будівлю або споруду, одночасно вирішує питання продажу власної земельної ділянки чи надання її в користування.

Третьою особою-1, залученою до участі в розгляді скарги, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору подано до суду пояснення на скаргу, відповідно до яких зазначено, що лот, виставлений на торги, не є предметом іпотеки, а тому може бути реалізований в загальному порядку, як і було вчинено в даному випадку.

Третьою особою-2, залученою до участі в розгляді скарги, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору також подано до суду заперечення на скаргу, в яких вона зазначає, що Тимчасовий порядок, згідно з яким було проведено електронні торги з продажу нежитлових будівель, взагалі не передбачає можливості реалізації арештованого майна - земельних ділянок, а тому проведені електронні торги є законними і не існує жодної норми, яка б забороняла здійснення продажу нерухомого майна на торгах без одночасного продажу земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Ухвалою від 05.02.2015р. скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» було призначено до розгляду на 24.02.2015р.

В судове засідання 24.02.2015р. представники відповідачів та від ДВС не з'явились.

Ухвалою від 24.02.2015р. було залучено до участі в розгляді скарги в справі №5011-12/10776-2012 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесторг».

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та подану позивачем скаргу на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст. 2 цього закону примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - ЗУ «Про виконавче провадження») а також п. 1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999р., примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, судових наказів.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. (ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлюється матеріалами справи, 22.02.2013р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову від 22.02.2013р. про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №5011-12/10776-2012.

Під час провадження виконавчих дій державним виконавцем було проведено опис та арешт майна, а також визначено початкову вартість майна, яке відповідно до Іпотечного договору №151312Z3 від 22.02.2012р.та Договору застави №151311Z34 від 07.12.2011р. передано в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, а саме:

- складські будівлі з вбудованими адміністративно-побутовими приміщеннями (нежитлові будівлі: літ «А» пл.. 10 765,7 кв.м., літ. «Б» пл.. 57,0 кв.м., літ. «В» пл.. 122,1 кв.м. №1, у тому числі: системи охоронної сигналізації; системи вентиляції та кондиціювання складських приміщень (в т.ч. 6 руфтопів); системи автоматичної пожежної сигналізації та автоматичної установки водяного пожежогасіння; телефонної мережі, комп'ютерної мережі; системи вентиляції офісних приміщен; електромережі, слабо точної мережі), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, вул. Промислова, 3б.

- земельна ділянка загальною площею 1,9296 га (кадастровий номер :01:що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Хотів вул.. Промислова, 3б (надалі - земельна ділянка);

- підлого мийна машина BR55/60 WP;

- стелажна система з боковим завантаженням;

- офісна АТС (базовий блок Samsung Office Sery 7400);

- штабелем поводковий ОМ (інв. номер 00220);

- штабелем поводковий ОМ (інв. номер 00221);

- візок гідравлічний АС-П240 (інв. номер 00209);

- візок гідравлічний АС-П241 (інв. номер 00210);

- візок гідравлічний АС-П242 (інв. номер 00211);

- візок гідравлічний АС-П243 (інв. номер 00212);

- візок гідравлічний АС-П244 (інв. номер 00213);

- дизель генератора Р400Е3 (надалі також - предмети забезпечення).

Відповідно до висновку про оцінку майна, проведеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалтинговий центр «Маркон» в рамках виконавчого провадження ВП №36704507, початкова вартість вищезазначеного майна встановлена у розмірі 40 744 000,00 грн., в тому числі початкова вартість земельної ділянки у розмірі 5 300 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 розділу 2 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014р. №656/5, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 Розділу Тимчасового порядку державний виконавець у строк не пізніше п'яти робочих днів після закінчення 10-денного строку подачі заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна або у разі відсутності таких заперечень готує для проведення реалізації майна документи, передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, і направляє їх до відповідного структурного підрозділу головного управління юстиції у місті Києві та областях, які беруть участь в експерименті, що забезпечує реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України.

На виконання вищезазначених вимог Тимчасового порядку державним виконавцем були підготовлені та направлені відповідні документи щодо реалізації Предметів іпотеки та оголошено про проведення торгів, яке опубліковано в Системі електронних торгів арештованим майном (СЕТАМ) 20.01.2015р., лоти №39495 та №39470.

В результаті проведених 20.02.2015р. електронних торгів Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесторг» стало переможцем та купило нежитлові будівлі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Помислова, 3Б.

В матеріалах справи міститься Іпотечний договір №151312Z3 від 22.02.2012р., відповідно до якого іпотекою за цим Договором забезпечуються вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що випливають з Генеральної кредитної угоди №151311N3 від 07.12.2011р. з усіма чинними договорами, які укладені та будуть укладені в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невід'ємними її частинами та складають єдиний документ, укладеної між позивачем та відповідачем-1, відповідно до якої позивач проводить кредитні операції виключно в межах ліміту заборгованості за Кредитним договором, встановленим у розмірі 336 247 000,00 грн., на умовах визначених Кредитним договором, строком погашення 06.12.2016р., з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов Кредитного договору. Предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов'язань відповідача-1, є нерухоме майно - земельна ділянка та нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, 3б, загальною площею 1,9296 га, кадастровий номер :01:011:0088, заставною вартістю 8 737 600,00 грн.

Договором застави №151312Z34 від 07.12.2011р. позивач з метою забезпечення викладених в Кредитному договорі зобов'язань відповідача-2 заставляє основні засоби - обладнання, а саме:

- підлогомийна машина BR55/60 WP;

- стелажна система з боковим завантаженням;

- офісна АТС (базовий блок Samsung Office Sery 7400);

- штабелем поводковий ОМ (інв. номер 00220);

- штабелем поводковий ОМ (інв. номер 00221);

- візок гідравлічний АС-П240 (інв. номер 00209);

- візок гідравлічний АС-П241 (інв. номер 00210);

- візок гідравлічний АС-П242 (інв. номер 00211);

- візок гідравлічний АС-П243 (інв. номер 00212);

- візок гідравлічний АС-П244 (інв. номер 00213);

- дизель генератора Р400Е3 (надалі також - предмети забезпечення);

- система охоронної сигналізації;

- система вентиляції та кондиціювання складських приміщень;

- система автоматичної пож. сигналізації та автоматична установка водяного пожежогасіння;

- телефонна мережа, комп'ютерна мережа;

- система вентиляції офісних приміщень;

- електромережа, слабо точна мережа.

За номером лоту №39470, в частині опису цього лоту, на реалізацію запропоновано нерухоме майно за ціною 33 200 000,00 грн., а саме: «Нежитлові будівлі літ. «А» площею 10 765,7 кв.м., літ. «Б» площею 57,0 кв.м., літ «В» площею 122,1 кв.м., № 1, в тому числі система охоронної сигналізації 2011 року випуску (інв. номер 00252), система вентиляції та кондиціювання складських приміщень (руфтопи) 210 року випуску (інв. номер 00253), система автоматичної пож. сигналізації та автоматична установка водяного пожежогасіння 2011 року випуску (інв. номер 00254), телефонна мережа, комп'ютерна мережа 2011 року випуску (інв. номер 00255), система вентиляції офісних приміщень 2011 року випуску (інв. номер 00256), електромережа, слабо точна мережа (інв. номер 00257)».

Як зазначено скаржником, та встановлено судом, в оголошенні відсутня пропозиція щодо продажу земельної ділянки загальною площею 1,9296 га (кадастровий номер :01:011:0088), на якій розміщені вищезазначені нежитлові будівлі, та яка є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору №151312Z3 від 22.02.2012р.

Судом встановлено, що Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, не передбачено реалізацію на електронних торгах земельних ділянок, що унеможливлює передачу на реалізацію земельної ділянки загальною площею 1,9296 га до внесення змін до вказаного нормативно-правового акту.

Таким чином, підтверджується обґрунтованість дій державного виконавця щодо не виставлення на електронні торги на продаж земельних ділянок, однак дії щодо виставлення на продаж об'єктів нерухомості (будинків) суперечать наступному.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК і ч. 1 ст. 120 ЗК переходить, якщо вона була у власності відчужувача, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. (Лист Верховного суду України від 01.04.2014р. «Аналіз визнання права та суміжні способи захисту цивільного права, що не вносять змін до існуючих правовідносин»).

Статтею 120 ЗК України (в редакції від 25.10.2001) було передбачено перехід права користування земельною ділянкою до нового власника житлового будинку (будівлі, споруди), розташованого на цій земельній ділянці, на підставі договору оренди. З 20.06.2007 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27.04.2007 N 997-V, яким було змінено редакцію частин першої та другої статті 120 ЗК України. Зокрема, стаття 120 ЗК України (в редакції від 27.04.2007) не містила положення про договір оренди як про єдину підставу права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда. Отже, з дати набрання чинності названим Законом передбачене статтею 120 ЗК України право власника нерухомого майна користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, може ґрунтуватися й на інших підставах, ніж договір оренди земельної ділянки. (п. 2.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Також, відповідно до Листа Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2012 р. №7095/17/6-12 «Про надання роз'яснення» якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, після переоформлення права власності на об'єкт нерухомого майна (жилий будинок, будівля чи споруда) його власник набуває право на оформлення права власності чи користування земельною ділянкою для обслуговування того об'єкта нерухомості, який належить особі на праві власності.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного у особи, яка придбала у власність об'єкт нерухомого майна з'являється право користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, і може ґрунтуватися таке користування на інших підставах, ніж договір оренди земельної ділянки.

Враховуючи, що відповідно до Іпотечного договору №151312Z3 від 22.02.2012р. предметом іпотеки є земельна ділянка та нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, 3б, загальною площею 1,9296 га (кадастровий номер :01:011:008, яка не може бути відокремлена від нежитлових будівель літ. «А» площею 10 765,7 кв.м., літ. «Б» площею 57,0 кв.м., літ «В» площею 122,1 кв.м., № 1, то в діях державного виконавця щодо виставлення на електронні торги на продаж зазначених нежитлових будівель вбачається порушення прав позивача як іпотекодержателя за Іпотечним договором №151312Z3 від 22.02.2012р.

Враховуючи викладене, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені.

Таким чином, фактично до ТОВ «Одесторг» переходить у власність земельна ділянка під нежитловими будинками за адресою: Київська область, с. Хотів, вул. Промислова, 3Б перебуваючи при цьому в заставі у позивача відповідно до Іпотечного договору №151312Z3 від 22.02.2012р.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, з урахуванням викладеного, дії державного виконавця щодо організації примусового продажу частини майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", суперечать вищевказаним нормам, а тому підлягають визнанню незаконними.

Щодо вимоги скаржника про заборону Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України проводити аукціон (призначеного на 20.02.2015р.) з продажу частини майна, яке належить Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", то необхідно зазначити наступне.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідно до норм чинного законодавства, рішення суду (ухвала) не може бути прийняте з вказівкою на вчинення дії з зазначенням дати, яка вже минула, тобто фактично рішенням не може бути зобов'язано особу вчинити дії в минулому часі.

Враховуючи все вищевикладене, вимога Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у справі №5011-12/10776-2012 щодо визнання незаконними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. з організації примусового продажу частини майна, яке належить Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", є правомірною та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в справі №5011-12/10776-2012 задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. щодо організації примусового продажу:

- складської будівлі з вбудованими адміністративно-побутовими приміщеннями (нежитлові будівлі: літ «А» пл.. 10 765,7 кв.м., літ. «Б» пл.. 57,0 кв.м., літ. «В» пл.. 122,1 кв.м. №1, у тому числі: системи охоронної сигналізації; системи вентиляції та кондиціювання складських приміщень (в т.ч. 6 руфтопів); системи автоматичної пожежної сигналізації та автоматичної установки водяного пожежогасіння; телефонної мережі, комп'ютерної мережі; системи вентиляції офісних приміщен; електромережі, слабо точної мережі), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, вул. Промислова, 3б.

- підлогомийної машини BR55/60 WP;

- стелажної системи з боковим завантаженням;

- офісної АТС (базовий блок Samsung Office Sery 7400);

- штабелеру поводкового ОМ (інв. номер 00220);

- штабелеру поводкового ОМ (інв. номер 00221);

- візка гідравлічного АС-П240 (інв. номер 00209);

- візка гідравлічного АС-П241 (інв. номер 00210);

- візка гідравлічного АС-П242 (інв. номер 00211);

- візка гідравлічного АС-П243 (інв. номер 00212);

- візка гідравлічного АС-П244 (інв. номер 00213);

- дизель генератора Р400Е3 (надалі також - предмети забезпечення).

3. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

4. Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов