ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 910/17673/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,
суддів:Бакуліної С.В., Глос О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 08.12.2014
у справі№ 910/17673/14 Господарського суду міста Києва
за позовомКомунального підприємства "Київтранспарксервіс"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп"
пропро стягнення грошових коштів,

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Сидоришина Т.Г. - дов. №15 від 25.12.2014;

від відповідача: Данілова Т.О. - дов. б/н від 17.10.2013;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/17673/14 (суддя Цюкало Ю.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 (судді: Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., Руденко М.А.), позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" грошові кошти: основного боргу - 8750,00 грн., пені - 370,17 грн., 3% річних - 185,70 грн.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/17673/14 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у цій справі і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог КП "Київтранспарксервіс" до ТОВ "Поляна Україна Груп" про стягнення основоного боргу за період з 04.09.2013 по 31.12.2013 та пов'язаних з ним штрафних санкцій відмовити, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 607 Цивільного кодексу України; положень постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення зміни до Правил паркування транспортних засобів" від 14.08.2013 N 583; п. 8-1 Правил паркування транспортних засобів в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 583, оскільки (на думку скаржника) прийняття постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення зміни до Правил паркування транспортних засобів" від 14.08.2013 N 583 та набрання нею чинності є підставою для припинення зобов'язань, які виникли на підставі чинного договору № 1.1-51.12 від 27.06.2012 "Про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування".

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

27.06.2012 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" (Сторона-2) укладено договір № 1.1-51.12 "Про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування", відповідно до п. 1.1 якого Сторона-1 надає Стороні-2 в експлуатацію 5 фіксованих місць для щоденного паркування автотранспортних засобів за адресою: Оболонський р-н, вул. Сирецька, 5.

Пунктом 2.2.4 договору сторони обумовили, що Сторона-2 зобов'язується своєчасно та в повному обсязі перераховувати Стороні-1 кошти згідно умов цього договору.

Згідно з п. 3.1 даного договору Сторона-1 надає Стороні-2 п'ять фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів за тарифом 350,00 грн. за одне фіксоване місце на місяць (в тому числі: тариф без ПДВ та збору за місця для паркування транспортного засобу - 199,17 грн.; ПДВ - 39,83 грн.; збір за місця для паркування транспортного засобу - 111,00 грн. за одне фіксоване місце на місяць); загальна вартість використання п'яти фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів складає 1750 грн. на місяць.

Відповідно до п.п. 3.2 - 3.4 договору розрахунок між сторонами здійснюється щомісячно шляхом оплати у розмірі 100% місячної вартості послуг не пізніше 15 числа поточного місяця; Сторона-1 щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає Стороні-2 в двох примірниках акт приймання-передачі наданих послуг; Сторона-2 зобов'язана протягом 2 календарних днів з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути Стороні-1 один примірник акту.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що у випадку, якщо на думку Сторони-2 надані Стороною-1 послуги не відповідають встановленим вимогам, то протягом 3-х робочих днів місяця, наступного за звітним, Сторона-2 повинна надати мотивовану відмову від прийняття послуг; якщо в установлений строк Сторона-1 не одержить підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від підписання акту, послуги вважаються прийнятими з виконанням усіх умов договору; акт без підпису Сторони-2 вважається прийнятим за умови наявності запису "Зауваження від Сторони-2 не надійшли".

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1 цього договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Згідно з п.п. 5.1 - 5.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності 01.07.2012 і діє до 31.12.2012 року; якщо за місяць до закінчення терміну дії договору одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його розірвання, договір вважається продовженим ще на один рік.

Господарськими судами встановлено, що позивач надав відповідачу відповідно до умов договору фіксовані місця для щоденного паркування автотранспортних засобів за адресою: Оболонський р-н, вул. Сирецька, 5, а відповідач в порушення умов договору надані позивачем послуги за період з серпня по грудень 2013 року на загальну суму 8750 грн. не оплатив, акти приймання-передачі наданих послуг за вищевказаний період, які направлялися на адресу останнього позивачем, не підписав, мотивованої відмови від підписання актів також не надав.

27.01.2014 позивач звернувся до відповідача з листом № 147 з вимогою сплатити борг, що виник внаслідок невиконання зобов'язань за договорами про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування, в тому числі за договором № 1.1.-51.12. від 27.06.2012, та підписати акти здачі-прийняття робіт.

У зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань з оплати вартості наданих йому послуг за договором № 1.1.-51.12. від 27.06.2012 Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 8750,00 грн., пені в сумі 370,17 грн., 3% річних в сумі 185,7 грн., обгрунтовуючи позовні вимоги нормами ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ч. 2 ст. 625, ст. 629 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що: по-перше, відповідач в порушення умов договору № 1.1-51.12 від 27.06.2012 надані позивачем в період з серпня по грудень 2013 року послуги на загальну суму 8750 грн. не оплатив, акти приймання-передачі наданих у вказаний період послуг не підписав, мотивованої відмови від підписання актів не надав; по-друге, факт прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 583 "Про внесення зміни до Правил паркування транспортних засобів" не звільняє сторін від виконання своїх зобов'язань за діючим договором № 1.1-51.12 від 27.06.2012 "Про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування", зокрема, щодо оплати одержаних відповідачем згідно з умовами договору послуг.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки господарських судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову законними і обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтєю 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором № 1.1.-51.12 від 27.06.2012 - надав відповідачу у спірний період фіксовані місця для щоденного паркування автотранспортних засобів, а відповідач в порушення умов діючого у спірний період договору надані йому послуги за період з серпня по грудень 2013 року на загальну суму 8750,00 грн. не оплатив, акти приймання-передачі наданих послуг за вказаний період, не підписав, мотивованої відмови від прийняття послуг не надав.

Господарськими судами також встановлено і матеріалами справи підтверджено, що у п. 4.1 договору № 1.1.-51.12 від 27.06.2012 сторонами погоджено умови про відповідальність за несвоєчасне перерахування плати за надані позивачем послуги у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

З огляду на викладене, законними і обґрунтованими є висновки господарських судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача окрім основного боргу передбаченої умовами договору та нормами чинного законодавства пені за прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих йому позивачем послуг відповідно до умов чинного договору № 1.1.-51.12 від 27.06.2012 та 3% річних.

Доводи касаційної скарги про припинення зобов'язань сторін у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 583 "Про внесення зміни до Правил паркування транспортних засобів" не спростовують законних і обгрунтованих висновків господарських судів про наявність підстав для задоволення позову, оскільки факт прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 583 (якою було доповнено Правила паркування транспортних засобів пунктом 8-1 такого змісту: "операторам забороняється передавати майданчики для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг у користування іншим суб'єктам господарювання") не звільняє сторін від виконання своїх зобов'язань за діючим у спірний період договором № 1.1.-51.12 від 27.06.2012, зокрема, зобов'язань відповідача оплатити надані йому позивачем згідно з умовами договору послуги.

З огляду на викладене, постанова Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі № 910/17673/14 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі № 910/17673/14 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі № 910/17673/14 - без змін.

Головуючий К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Глос