РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015Справа №910/1085/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»

До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн»

Про внесення змін до умов договору, зобов'язання вчинити дії, визнання права та розірвання Повідомлення про переуступку та підтвердження отримання

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Повар О.М. представник за довіреністю № б/н від 05.01.2015 р.

від відповідача: Конопка І.І. представник за довіреністю № 1-131100/1463 від 05.02.15 р.

від третьої особи: Чорноус А.Г. представник за довіреністю № б/н від 20.10.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) про:

- внесення змін до укладеного між позивачем та відповідачем договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 р., виключивши з нього статтю 6 та пункт 8.3 статті 8;

- зобов'язання відповідача виконувати умови договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 р., з урахуванням внесених до нього змін, що полягають у виключенні з договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 р. статті 6 та пункту 8.3 статті 8;

- визнання наявності у позивача права доступу та користування кредитними коштами в межах відновлювальної кредитної лінії за укладеним з відповідачем договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 р., з урахуванням внесених до нього змін, що полягають у виключенні з договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 р. статті 6 та пункту 8.3 статті 8.

Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що 02.06.2005 р. між сторонами укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05, відповідно до якого відповідач відкрив позивачу рахунки у національній валюті, в євро, в російських рублях та у доларах США. Протягом грудня 2014 року відповідачем за дорученнями позивача було здійснено ряд операцій, проте станом на 29.12.2014 р. значна кількість платежів залишаються не проведеними відповідачем. Спроби позивача отримати обґрунтовані пояснення відповідача щодо невиконання наданих позивачем платіжних доручень залишились без відповіді. Позивач вказує на те, що бездіяльність відповідача завдає позивачу значної шкоди та є істотним порушенням умов договору. Внаслідок таких дій позивач позбавлений можливості користуватись належними йому коштами, що знаходяться на рахунках у відповідача. Вказане на думку позивача визначає, зокрема, необхідність внесення змін до договору, зобов'язання відповідача виконувати умови договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2015 р. порушено провадження у справі № 910/1085/15-г, на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн»; розгляд справи призначено на 12.02.2015 р.; зобов'язано учасників судового процесу надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.01.2015 р. у справі № 910/1085/15-г задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про вжиття заходів до забезпечення позову.

11.02.2015 р. представник позивача подав через відділ діловодства суду документи на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2015 р., які суд залучив до матеріалів справи. Крім того, представник позивача подав заяву про зміну предмета позову, розгляд якої суд відклав до з'ясування фактичних обставин справи.

12.02.2015 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява щодо факту залучення судом третьої особи, яку відповідач просить суд врахувати при подальшому розгляді справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні 12.02.2015 р. подав письмові пояснення по справі.

Суд оголосив перерву в судовому засіданні 12.02.2015 р. до 26.02.2015 р. о 10:40 год. для дослідження доказів у справі.

26.02.2015 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі: від відповідача надійшли документи та відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 26.02.2015 р. суд розглянув заяву позивача про зміну предмету позову від 11.02.2015 р. та прийняв її до розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.02.2015 р. подав клопотання про залучення до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міжнародну асоціацію повітряного транспорту (International Air Transport Association).

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні 26.02.2015 р. заперечили проти вищевказаного клопотання.

Суд розглянувши подане відповідачем клопотання про залучення третьої особи відмовив в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Договір № 010-BSP/PS від 31.03.2006 р. укладено на території України з Представництвом «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн», а не як вказує відповідач з Міжнародною асоціацією повітряного транспорту (International Air Transport Association).

Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн (International Air Transport Association, Міжнародна асоціація повітряного транспорту) - це публічна корпорація, яка створена відповідно до законодавства Канади за Спеціальним законом Парламенту Канади з наданими їй достатніми повноваженнями згідно з цим законом. Головний офіс компанії знаходиться за адресою: 800 Плейс Вікторія, а/с 113, Монреаль, Квебек, H4Z1M1, Канада. (Акт про заснування (Act of Incorporation) Міжнародної асоціації повітряного транспорту).

Відповідно до положень статті 95 Цивільного кодексу України, представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Разом з тим, пункт 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначає, що відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про господарські товариства», «Про акціонерні товариства», «Про банки і банківську діяльність», юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

«Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» діє в Україні через своє представництво - Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн». Згідно з довіреністю від 25.10.2013, Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн (ІАТА) наділяє в якості Регіонального керівника пана Онацького Олександра Васильовича правами та повноваженнями на здійснення керівництва та управління Представництвом «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн», яке зареєстрованого Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України 23.10.2013 під номером № ПІ-3201, .

Відповідно до Розділу А пункту m вказаної довіреності, пан Онацький О.В. має право представляти ІАТА особисто або через локального юридичного радника ІАТА у зв'язку з діяльністю Представництва перед будь-якими українськими судами, апеляційними судами, господарськими судами.

За таких обставин, «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» діє на території України через своє представництво, яке наділено необхідною правоздатністю для представлення інтересів останньої, що засвідчено відповідними документами.

Крім того, представник Чорноус А.Г., що діє на підставі виданої Міжнародною асоціацією повітряного транспорту (International Air Transport Association) довіреності від 20.10.2014 р., ознайомився з матеріалами справи, що в свою чергу свідчить про те, що юридичній особі відомо про наявність даного спору.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки - Міжнародної асоціації повітряного транспорту (International Air Transport Association) щодо позивача, тому відсутні підстави для залучення останнього до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 26.02.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.02.2015 р. проти позову заперечив.

Представник третьої особи в судовому засіданні 26.02.2015 р. підтримав позовні вимоги.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/1085/15-г.

У судовому засіданні 26.02.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2005 року між Спільним закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», яке було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - МАУ, позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк, відповідач) укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 (надалі - Кредитний договір), до якого в подальшому сторонами вносилися численні зміни та доповнення.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2014 р., Банк відкриває МАУ відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 36 292 000,00 (тридцять шість мільйонів двісті дев'яносто дві тисячі) доларів США, а МАУ зобов'язується повернути отримані за рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту (Додаток № 1 до Кредитного договору) з кінцевим терміном погашення до 16 вересня 2016 року, та сплатити за користування кредитними коштами передбачені Кредитним договором проценти.

Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2014 р., позивач зобов'язаний повернути кредитні кошти відповідачу згідно з Графіком зниження ліміту (Додаток № 1 до Кредитного договору) з кінцевим терміном погашення до 16 вересня 2016 року шляхом перерахування грошових коштів на позиковий рахунок.

Реквізити позикових рахунків, відкритих позивачу відповідачем для обліку кредитних коштів, визначені в пункті 1.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2014.

Статтею 6 та пунктом 8.3 статті 8 Кредитного договору передбачені випадки, при настанні яких Банк має право вимагати від позивача дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за увесь період користування ними, а позивач відповідно зобов'язаний такі кошти та проценти сплатити.

З пояснень позивача вбачається, що погоджуючись із запропонованими Банком умовами статті 6 та пункту 8.3 статті 8 Кредитного договору, позивач виходив із обставин, які наразі змінились настільки, що якби він міг це передбачити, то не укладав би Кредитний договір на вказаних вище умовах або уклав би його на зовсім інших умовах.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні Кредитного договору, є, на думку позивача, підставою для зміни Кредитного договору у судовому порядку з огляду на відсутність будь-якої реакції відповідача на таку зміну. При цьому згідно з доводами позивача, вказана істотна зміна обставин є також підставою для розірвання укладеного між позивачем та відповідачем Повідомлення про переуступку та підтвердження отримання, що 29.04.2013 р. було отримане та прийняте до уваги Міжнародною Асоціацією Повітряного Транспорту.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, 02.06.2005 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 0213/FA-05 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - Договір РКО), згідно з пунктами 1.1, 2.1 якого Банк відкрив позивачу ряд поточних рахунків в національній та іноземній валютах та зобов'язався здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором банківського рахунку.

У відповідності до п. 1. статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

У відповідності до статті 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Частиною 3 статті 1090 Цивільного кодексу України визначено, що платіжне доручення платника приймається банком до виконання за умови, що сума платіжного доручення не перевищує суми грошових коштів на рахунку платника, якщо інше не встановлено договором між платником і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 Цивільного кодексу України, банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 1092 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього кодексу та закону.

У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення у зв'язку з порушенням правил розрахункових операцій виконуючим банком відповідальність може бути покладена судом на цей банк.

Згідно з п. 8.1. статті 8 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктом 1.22 статті 1 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні» визначено, що операційний час - це частина операційного дня банку або іншої установи-учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою-учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах

Відповідно до п. 8.4. статті 8 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно з ч. 3 статті 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Частинами 1 і 2 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

У відповідності до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.04 р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.04 р. за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, встановлений законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та п. 2.19 вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, він виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного робочого дня.

Крім того, статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

На виконання пункту 2.4 Договору РКО, сторони додатковою угодою від 23.06.2005 р. визначили порядок та умови роботи сторін за системою електронних платежів «Клієнт-Банк» та погодили, що Банк обслуговуватиме позивача за системою «Клієнт-Банк» у визначений час: з 9-00 год. до 17-00 год., крім суботи, неділі та святкових днів.

Враховуючи вищенаведене, положення Договору РКО щодо строків виконання Банком розрахункових документів позивача, у тому числі з використанням системи електронних платежів «Клієнт-Банк», повною мірою відповідають чинному законодавству та полягають у тому, що Банк зобов'язаний виконувати розрахункові документи позивача не пізніше наступного операційного дня після їх надходження.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, протягом грудня 2014 року позивачем було ініційовано ряд платежів в національній та іноземній валютах через рахунки позивача у Банку з використання системи електронних платежів «Клієнт-Банк».

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень позивача, поданих відповідачу з використанням системи «Клієнт-Банк» за період з 19 по 29 грудня 2014 року, вбачається, що позивач ініціював понад 50 (п'ятдесят) платежів в національній валюті на загальну суму близько 22 (двадцяти двох) мільйонів гривень, серед яких, зокрема, 18 725 562,25 грн. мали бути переказані Банком Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на підставі платіжних доручень позивача від 19.12.2014 №№ 8600, 8605, 8606, 8607, 8608, 8609, 8610, 8611 та 8612, 500 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням позивача від 25.12.2014 № 8716 мали бути переказані Банком ТОВ «Аерохендлінг», 300 000,00 грн. мало б отримати ДП «МА «Дніпропетровськ» згідно з платіжним дорученням позивача від 26.12.2014 № 8737.

Також протягом 18-25 грудня 2014 року позивач з використання системи електронних платежів «Клієнт-Банк» ініціював проведення Банком низки платежів в іноземній валюті на користь іноземних контрагентів на загальну суму близько 2,9 млн. доларів США, що, зокрема, підтверджується, поданими Банку через систему «Клієнт-Банк» платіжними дорученнями № 4510 від 16.12.2014, № 4488 від 16.12.2014, № 4527 від 17.12.2014.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту виконання Банком вказаних вище платіжних доручень позивача.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору РКО Банк має право використовувати грошові кошти на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право позивача безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право відмовляти позивачу в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за Договором РКО та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пп. 3.1.5 п. 3.1 Договору РКО).

Відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Згідно з п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, з наступними змінами та доповненнями, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Заперечуючи проти безпідставного невиконання Банком розрахункових документів позивача, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу про повернення Банком платіжних доручень позивача, поданих з використанням системи «Клієнт-Банк» протягом грудня 2014 року, із зазначенням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство.

Намагаючись з'ясувати причини невиконання Банком платіжних доручень позивача, останній звернувся до Банку з листами від 19.12.2014 № 1.1.19-446 та від 30.12.2014 № 1.1.19-453, що містять перелік невиконаних Банком розрахункових документів позивача та спрямовані на позасудове врегулювання конфліктної ситуації.

Листи позивача від 19.12.2014 та 30.12.2014 були отримані Банком 22 та 30 грудня відповідно, що підтверджується відмітками Банку на листах позивача, копії яких містяться в матеріалах справи, однак, залишені відповідачем без відповіді.

За таких обставин та за відсутності доказів протилежного, суд погоджується з доводами позивача про порушення Банком Договору РКО та безпідставне обмеження позивача у розпорядженні коштами на рахунках позивача у Банку, що, в свою чергу, впливає на права та обов'язки позивача за Кредитним договором.

Так, пунктом 8.3 статті 8 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 встановлено, що позивач зобов'язаний: забезпечити зарахування щомісячної виручки від реалізації товарів, робіт, послуг в національній та іноземній валютах на рахунки позивача у Банку, пропорційно заборгованості за кредитами перед банками України; забезпечити зарахування у повному обсязі щомісячної виручки від реалізації товарів, робіт, послуг за договорами, майнові права вимоги на отримання грошових коштів за якими передані Банку у якості забезпечення виконання зобов'язань позивача за Кредитним договором, у національній та іноземній валютах виключно на рахунки позивача у Банку; щомісячно операції з валютою (купівля-продаж, оплата за контрактами) здійснювати в об'ємах, пропорційно позиковій заборгованості позивача перед Банком в структурі загальної заборгованості позивача перед банками України; щомісячно зараховувати виручку в іноземній валюті, отриману від реалізації товарів, робіт, послуг на рахунки позивача у Банку, за винятком окремих випадків, зокрема, у разі необхідності повернення позикових коштів іншим банкам України; щомісячно зараховувати заробітну плату працівників позивача на пластикові карти, емітовані Банком тощо.

Порушення позивачем зобов'язань, передбачених пунктом 8.3 статті 8 Кредитного договору, надає Банку право вимагати від позивача дострокового повернення кредитних коштів за Кредитним договором та сплати процентів за увесь період користування ними.

Підстави для дострокового повернення позивачем кредитних коштів на вимогу Банку визначені також статтею 6 Кредитного договору.

Відповідно до пп. б), ч) п. 6.1 статті 6 Кредитного договору Банк має право вимагати повернення отриманих позивачем кредитних коштів та сплати процентів за увесь період користування ними до настання строку, передбаченого пунктом 2.4 Кредитного договору, а позивач зобов'язаний повернути такі кредитні кошти та сплатити усі проценти протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги Банку у випадку невиконання позивачем будь-якого зобов'язання за Кредитним договором, договорами іпотеки та договорами застави, укладеними для забезпечення виконання зобов'язань позивача за Кредитним договором.

Таким чином, з наведених вище положень Кредитного договору вбачається, що припинення перерахування позивачем коштів, отриманих в результаті господарської діяльності останнього, на рахунки позивача у Банку, спричинить необхідність дострокового повернення позивачем кредитних коштів та сплати процентів Банку згідно зі статтею 6 та п. 8.3 статті 8 Кредитного договору.

Як пояснив позивач, укладаючи Кредитний договір з правом Банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів, позивач виходив з того, що рахунки позивача у Банку будуть обслуговуватись належним чином та позивач не буде обмежений у праві розпоряджатися коштами на таких рахунках.

Однак, судом встановлено, що протягом грудня 2014 року Банк, не надаючи жодних пояснень, всупереч положенням чинного законодавства та Договору РКО, не виконав низку платіжних доручень позивача, що є істотним порушенням Договору РКО.

Немотивована бездіяльність Банку у виконанні розрахункових документів позивача значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні Кредитного договору та змушує позивача звернутися за розрахунково-касовим обслуговуванням до інших фінансових установ, обмежуючи при цьому використання в операційній діяльності позивача рахунків у Банку.

Неналежне розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у Банку свідчить про зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні Кредитного договору, та створює штучні підстави для вимоги Банку про дострокове повернення позивачем кредитних коштів та сплати процентів за увесь період користування ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно з підготовленим Верховним Судом України Узагальненням судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, в редакції від 01.12.2011, розглядаючи спори щодо зміни або розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦК, суд повинен мати на увазі, що позивачу/позичальнику необхідно довести таке:

1. При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні;

2. Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, як саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане;

3. Одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, зважаючи на конкретну ситуацію, акцентуючи увагу на тому, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4. Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох умов: 1) розірвання договору має суперечити суспільним інтересам; 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У будь-якому випадку суд повинен мати на увазі, що «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Суд погоджується з доводами позивача, що належне та своєчасне розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у Банку було визначено сторонами як істотна обставина при укладенні Кредитного договору, адже згідно з абз. 1 п. 8.3 статті 8 Кредитного договору (в редакції чинній на момент його укладення) позивач зобов'язався не переводити відкриті у Банку рахунки на обслуговування до інших фінансових установ, без письмового повідомлення Банку не відкривати поточні рахунки в інших банках та виключно за наявності письмової згоди Банку отримувати позикові кошти від інших фінансових установ на суму понад 50% від максимальної кредитної лінії за Кредитним договором.

Відтак, укладаючи Кредитний договір, сторони виходили з того, що операційна діяльність позивача переважно здійснюватиметься з використанням рахунків у Банку, у зв'язку з чим невиконання Банком платіжних доручень позивача за такими рахунками є істотною зміною обставин у розумінні ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, яку сторони при укладенні Кредитного договору передбачити не могли та вважали, що така зміна обставин не настане.

Судом встановлено, що істотна зміна обставин (невиконання Банком розрахункових документів позивача) зумовлена причинами, які позивач не міг усунути при всій турботливості та обачливості, які від нього вимагалася, та є наслідком порушення Банком умов Договору РКО.

Листи позивача від 19.12.2014 та 30.12.2014, спрямовані на з'ясування та усунення (у разі наявності) причин невиконання Банком розрахункових документів позивача, були залишені Банком без відповіді.

За таких обставин, виконання Кредитного договору з урахуванням положень ст. 6 та п. 8.3 ст. 8 Кредитного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме створює штучні підстави для вимоги банку про дострокове повернення позивачем кредитних коштів.

Враховуючи, що із суті Кредитного договору та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни істотних обставин несе позивач, а розірвання Кредитного договору потягне для позивача шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (позивач буде змушений акумулювати та достроково повернути Банку значну суму кредитних коштів, на що він не розраховував при укладенні Кредитного договору за умови належного виконання Банком своїх зобов'язань за Договором РКО), суд погоджується з необхідністю внесення змін до Кредитного договору шляхом виключення з нього положень статті 6 та п. 8.3 статті 8.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав, присудження до виконання обов'язку в натурі, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Вимога Банку від 24.12.2014 № 11-071332/18894 про необхідність дострокового повернення позивачем коштів за Кредитним договором та сплати процентів за увесь період користування ними свідчить про небажання Банку виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором та продовжувати фінансування позивача в межах відновлювальної кредитної лінії, що з огляду на передбачені законодавством способи захисту прав та законних інтересів суб'єктів господарювання, підтверджує обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання Банку виконувати умови Кредитного договору та визнання за позивачем права доступу та користування кредитними коштами в межах відновлювальної кредитної лінії за Кредитним договором.

Також суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимогу позивача про розірвання укладеного з відповідачем Повідомлення про переуступку та підтвердження отримання від 29.04.2013 (надалі - Повідомлення) у зв'язку з істотною зміною обставин.

З урахуванням того, що вимога позивача про розірвання Повідомлення ґрунтується на тій самій підставі, що і раніше заявлені вимоги (істотна зміна обставин через невиконання Банком розрахункових документів позивача), а отже пов'язана з ними підставою виникнення, суд, керуючись ст.ст. 22, 58 Господарського процесуального кодексу України, прийняв заяву позивача від 11.02.2015 про зміну предмета позову до розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання зобов'язань позивача за Кредитним договором позивач та відповідач уклали договір застави майнових прав № 2551ИП/0708 від 30.07.2008, предметом застави за яким є належні позивачу майнові права вимоги (отримання грошових коштів від продажу авіаперевезень), які виникли на підставі договору № 010-BSP/PS від 31.03.2006, укладеного між позивачем та Представництвом «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» (надалі - ІАТА Україна).

Зважаючи на перебування у заставі Банку майнових прав позивача за договором № 010-BSP/PS від 31.03.2006, позивач та відповідач уклали Повідомлення, пунктом 2.1 якого Позивач уповноважив та надав інструкції Міжнародній Асоціації Повітряного Транспорту, представництво інтересів якої в Україні здійснює ІАТА Україна, виплачувати надходження за системою взаєморозрахунків BSP Україна (виручка від продажу авіаперевезень за договором № 010-BSP/PS від 31.03.2006 року) Банку шляхом перерахування коштів на його рахунок відповідно до інструкцій Банку, які останній може періодично надавати. У якості Додатку А до Повідомлення додано інструкцію Банку про перерахування надходжень за системою взаєморозрахунків BSP Україна на рахунок позивача у Банку в національній валюті № 3980.

Повідомлення отримане Міжнародною Асоціацією Повітряного Транспорту 29 квітня 2013 року, що підтверджується відповідною відміткою на Додатку В до Повідомлення.

З аналізу змісту Повідомлення та безпосередньо з п. 9 Повідомлення вбачається, що Повідомлення, включаючи Застосовні Резолюції, складає цілісну угоду між сторонами (позивачем та відповідачем) стосовно предмету цього документу та наділяє відповідача правом самостійно визначати рахунки, на які ІАТА Україна, як уповноважене представництво Міжнародної Асоціації Повітряного Транспорту, спрямовуватиме виручку від продажу авіаперевезень позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 586 Цивільного кодексу України заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави.

Згідно з пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору РКО Банк має право використовувати грошові кошти на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право позивача безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до п. 2.4 Повідомлення сторони визнають, що надходження за системою взаєморозрахунків BSP Україна підлягають арешту за рішенням суду, примусовому стягненню або накладанню інших подібних санкцій, як на грошові кошти позивача.

З огляду на наведені вище положення законодавства, Повідомлення та Договору РКО, суд погоджується з доводами позивача, що укладаючи Повідомлення, позивач виходив з можливості вільно розпоряджатися коштами, що надходять у якості виручки від продажу авіаперевезень позивача за системою BSP Україна на рахунок позивача у Банку та майнові права вимоги на які заставлені Банку.

Неналежне розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у Банку та обмеження у розпорядженні розміщеними на них коштами, є істотною зміною обставин, якими керувались сторони при укладенні Повідомлення та яка порушує співвідношення майнових інтересів сторін, позбавляючи позивача права користування власними коштами та наділяючи відповідача правом самостійно визначати рахунки, на які такі кошти мають спрямовуватись та звідки можуть бути списані відповідачем у будь-який час з огляду на вимогу відповідача від 24.12.2014 про дострокове повернення позивачем кредитних коштів за Кредитним договором.

Враховуючи, що в момент укладення Повідомлення сторони виходили з того, що істотна зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які позивач не міг усунути при всій турботливості та обачності, яка від нього вимагалася, виконання Повідомлення порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при його укладенні, а із суті Повідомлення та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, суд задовольняє вимогу позивача про розірвання Повідомлення у порядку, передбаченому ст. 652 Цивільного кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 69, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Змінити укладений між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (вул. Лисенка, 4, м. Київ, 01030, Україна, ) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, Україна, ) договір відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 року, з наступними змінами та доповненнями, виключивши з нього статтю 6 та пункт 8.3 статті 8.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, Україна, ) виконувати умови укладеного з Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (вул. Лисенка, 4, м. Київ, 01030, Україна, ) договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 року, з урахуванням внесених до нього змін, що полягають у виключенні з договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 року статті 6 та пункту 8.3 статті 8.

4. Визнати наявність у Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (вул. Лисенка, 4, м. Київ, 01030, Україна, ) права доступу та користування кредитними коштами в межах відновлювальної кредитної лінії за укладеним з Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, Україна, ) договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 року, з урахуванням внесених до договору змін, що полягають у виключенні з договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 року статті 6 та пункту 8.3 статті 8.

5. Розірвати укладене між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (вул. Лисенка, 4, м. Київ, 01030, Україна, ) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, Україна, ) Повідомлення про переуступку та підтвердження отримання, що отримане та підписане Міжнародною Асоціацією Повітряного Транспорту (International Air Transport Association, ІАТА) 29 квітня 2013 року.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, Україна, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (вул. Лисенка, 4, м. Київ, 01030, Україна, ) 4872,00 грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 00 копійок) витрат по сплаті судового збору.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 03.03.2015 р.

Суддя Т.М. Ващенко