ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа № 918/54/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) до товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (далі - Товариство) про стягнення 136 000 грн. 00 коп.,

за участі представників:

Відділення: Федорова О.В. за дов. від 10 лютого 2015 року № 2,

Товариства: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2015 року Відділення звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням адміністративної колегії позивача від 26 червня 2013 року № 51 на Товариство було накладено штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку у встановлені законом строки не сплатив суму вищезазначеного штрафу, позивач, посилаючись на статтю 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), просив суд стягнути з відповідача 68 000 грн. 00 коп. штрафу, а також 68 000 грн. 00 коп. пені, нарахованої у період з 4 вересня 2013 року по 10 грудня 2014 у зв'язку з несвоєчасним погашенням вищезазначеної суми неустойки.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 28 січня 2015 року порушено провадження у справі № 918/54/15 та призначено її до розгляду на 11 лютого 2015 року.

Ухвалою суду від 11 лютого 2015 року розгляд справи відкладено на 25 лютого 2015 року.

До початку розгляду даної справи по суті через канцелярію суду надійшов зустрічний позов Товариства до Відділення про визнання недійсним рішення первісного позивача від 26 червня 2013 року № 51 у справі № 03-1/26-13, яким на Товариство було накладено спірну суму штрафу в розмірі 68 000 грн. 00 коп. (а.с. 40-42). В обґрунтування даних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що у порушення приписів чинного законодавства в оспорюваному ним рішенні адміністративної колегії Відділення від 26 червня 2013 року № 51 не було наведено жодної норми закону або підзаконного нормативно-правового акта, яку порушило Товариство. Оскільки вказане рішення, на думку відповідача, є необґрунтованим, а також не відповідає вимогам чинного законодавства, останній просив суд визнати його недійсним.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву Товариства було прийнято для спільного розгляду з первісним позовом Відділення. Цією ж ухвалою клопотання позивача за зустрічним позовом про відстрочку сплати судового збору було частково задоволено та відстрочено таку сплату на строк до 25 лютого 2015 року.

До початку судового засідання 25 лютого 2015 року через канцелярію суду надійшов відзив Відділення на зустрічну позовну заяву Товариства від 19 лютого 2015 року № 03/33-146-03 (а.с. 56-57), в якому останнє заперечило проти задоволення пред'явлених йому зустрічних позовних вимог з огляду на те, що законність оспорюваного Товариством рішення була встановлена постановою Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року у справі К/800/66587/13, яка на час розгляду даної справи набрала законної сили та є чинною.

У судовому засіданні 25 лютого 2015 року представник Відділення підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. У той же час останній заперечив проти задоволення зустрічного позову Товариства з підстав, зазначених у відзиві на цей позов від 19 лютого 2015 року № 03/33-146-03.

Товариство у призначене судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечило, вимоги ухвали суду від 16 лютого 2015 року щодо надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за подання зустрічного позову у визначений судом строк не виконало. Про причини таких своїх дій суд не повідомило. Слід також зазначити, що будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, про подальше відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, від позивача за зустрічним позовом до суду не надходило.

У зв'язку з наведеними обставинами ухвалою суду від 25 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву Товариства було залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що у матеріалах справи наявні докази, необхідні для повного та всебічного її розгляду, а Товариство не направило на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату, і явка його уповноваженого представника у судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відділення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується його позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій, сприяння розвитку добросовісної конкуренції, методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції, здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

За результатами розгляду Відділенням матеріалів справи № 03-1/26-13 про порушення Товариством законодавства про захист економічної конкуренції 26 червня 2013 року позивачем було прийнято рішення № 51, яким встановлено вчинення відповідачем порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 Закону, та накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп. (а.с. 8-12).

Не погоджуючись з даним рішенням, Товариство звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування вищезазначеного акта.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2013 року у справі К/800/66587/13, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року, позов Товариства задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Відділення від 26 червня 2013 року № 51 у справі № 03-1/26-13 в частині визнання дій Товариства по необґрунтованому нарахуванню плати за вивезення твердих побутових відходів споживачами житлового будинку по вулиці Остафова, 26 у місті Рівному з 1 по 12 червня 2012 року по тарифу 6 грн. 66 коп., порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку вивезення твердих побутових відходів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, в частині зобов'язання Товариства здійснити споживачам перерахунки за надані послуги по вивезенню твердих побутових відходів за 12 днів червня 2012 року по тарифу 5 грн. 36 коп., та в частині накладення на Товариство штрафу у розмірі 68 000 грн. 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року у даній справі вищезазначені судові рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства відмовлено. Вказане судове рішення, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах даної справи (а.с. 14-16), на момент розгляду цього спору набрало законної сили.

Частиною 3 статті 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначеним рішенням адміністративного суду касаційної інстанції встановлено, що, приймаючи оскаржуване рішення, Відділення діяло відповідно до вимог закону, у межах своєї компетенції та наданих йому повноважень, у зв'язку з чим підстави для скасування вказаного рішення відсутні.

Відтак, на момент розгляду даної справи рішення адміністративної колегії Відділення від 26 червня 2013 року № 51 у справі № 03-1/26-13 не скасовано, у встановленому законом порядку не визнано недійсним та є чинним.

За змістом статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 13 Закону встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 2 статті 50 Закону передбачено, що порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно зі статтею 52 Закону за порушення, передбачені пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Частиною 3 вищезазначеної статті унормовано, що особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що 2 липня 2013 року позивач направив на адресу Товариства рішення адміністративної колегії Відділення від 26 червня 2013 року № 51 у справі № 03-1/26-13, яке було вручено відповідачу 3 липня 2013 року. Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення вказаного поштового відправлення (а.с. 13).

Відтак, кінцевим строком для сплати вказаного штрафу згідно вищезазначених імперативних приписів чинного законодавства є 3 вересня 2013 року.

Частиною 8 статті 56 Закону визначено, що протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Проте судом встановлено, що в порушення наведених норм відповідач вказану суму штрафу у вищезазначений строк не сплатив.

Оскільки відповідач у строк до 3 вересня 2013 року не виконав приписи рішення адміністративної колегії Відділення від 26 червня 2013 року № 51 у справі № 03-1/26-13 та не сплатив накладений на нього штраф, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Відділення про стягнення з Товариства штрафу в розмірі 68 000 грн. 00 коп. є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з несплатою відповідачем штрафу в розмірі 68 000 грн. 00 коп. у строки, передбачені статтею 56 Закону, позивач згідно наданого ним розрахунку (а.с. 7) також просив суд стягнути з Товариства 68 000 грн. 00 коп. пені, нарахованої у період з 4 вересня 2013 року по 10 грудня 2014 року у зв'язку з несвоєчасним погашенням вищезазначеної суми неустойки.

Як було зазначено вище, частиною 3 статті 56 Закону встановлено, що особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до частини 5 даної статті за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Зі змісту доданого Відділенням до своєї позовної заяви розрахунку вбачається, що останнє здійснювало нарахування пені у період з 4 вересня 2013 року (перший день спливу двомісячного терміну з дня отримання спірного рішення) по 10 грудня 2014 року за 463 дні прострочення платежу. Розмір даної санкції, за обрахунком останнього, склав 472 260 грн. 00 коп. У той же час зі змісту прохальної частини позовної заяви Відділення, а також наданого ним розрахунку вбачається, що позивач просив суд стягнути з Товариства лише 68 000 грн. 00 коп. пені, оскільки саме ця сума відповідно до приписів частини 5 статті 56 Закону є граничним розміром даної штрафної санкції, що підлягає стягненню за вчинення Товариством порушення конкурентного законодавства.

При цьому, як вже було зазначено вище, Товариство зверталося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення адміністративної колегії Відділення від 26 червня 2013 року № 51 у справі № 03-1/26-13.

За частиною 4 статті 60 Закону порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання рішень органу Антимонопольного комітету України зупиняється лише при порушенні провадження у справі про визнання недійсним такого рішення саме господарським судом. Проте приписи зазначеної норми не поширюються на спірні правовідносини, що виникли між сторонами.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що розмір пені, заявлений позивачем до стягнення, відповідає нормативним приписам частини 5 статті 56 Закону, а також є арифметично вірним, позовна вимога Відділення про стягнення з Товариства 68 000 грн. 00 коп. пені також підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (частина 1 вищезазначеної статті).

Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що з 1 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі дорівнює 1 218 грн. 00 коп.

Оскільки ціна позову у даній справі становить 136 000 грн. 00 коп., за подання вказаної позовної заяви до Державного бюджету України сплаті підлягає судовий збір у розмірі 2 720 грн. 00 коп.

Згідно з частиною 3 статті 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вищезазначене, а також зважаючи на те, що позивач у даній справі відповідно до приписів чинного законодавства України звільнений від сплати судового збору, суд на підставі вищезазначеної норми дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 2 720 грн. 00 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (33027, місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок 25, ідентифікаційний код: 36416494) в доход Державного бюджету України на рахунок управління Державної казначейської служби України за місцезнаходженням вищезазначеного платника податків за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 (символ звітності 106) 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. штрафу, а також 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. пені.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (33027, місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок 25, ідентифікаційний код: 36416494) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 720 (дві тисячі сімсот двадцять) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 2 березня 2015 року

Суддя Є.В. Павленко