ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа № 911/5648/14

Розглянувши матеріали справи за позовом Військового прокурора Хмельницького гарнізону, м.Хмельницький в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м.Київ та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмет-Груп», смт.Гостомель
про стягнення 9127,39 грн.

Суддя А.Ю.Кошик
Представники:
Від позивача: не з`явився
Від відповідача: Зініна Н.М.
Від прокуратури: Тимко В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Військового прокурора Хмельницького гарнізону, м.Хмельницький в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м.Київ та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмет-Груп» (далі відповідач) про стягнення 9127,39 грн. заборгованості за договором про надання послуг з теплопостачання.
Провадження у справі №911/5648/14 порушено відповідно до ухвали суду від 31.12.2014 року та призначено справу до розгляду на 22.01.2015 року.
Представник відповідача у судовому засіданні 22.01.2015 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався на 10.02.2015 року.
Прокурор, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 10.02.2015 року не з`явився. Розгляд справи відкладався до 24.02.2015 року.
В судовому засіданні 24.02.2015 року прокурор позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував, позивач в судове засідання не з`явився.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, суд встановив:
Як зазначає військовий прокурор Хмельницького гарнізону в позові, 01.06.2013 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький та Товариством з обмеженою відповідальністю «Адмет-Груп» було укладено Договори № 36 «Про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування»; № 37 «Про відшкодування вартості води та водовідведення, спожитої в процесі надання послуг з харчування»; № 38 «Про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування»; № 39 «Про відшкодування вартості природного газу та послуг з його транспортування, спожитих в процесі надання послуг з харчування».
Строк дії Договорів № 36, 37 та 39 додатковими угодами було продовжено до 31.12.2014 року. Договір № 38 діяв до 15.03.2014 року згідно додаткової угоди.
Після закінчення строку дії Договору № 38 (15.03.2014 року) для продовження надання послуг та погодження нового строку дії Договору, КЕВ м. Хмельницький направив на адресу відповідача додаткову угоду, однак відповідач зазначену угоду не підписав та примірник угоди КЕВ м. Хмельницький не повернув.
05.05.2014 року між КЕВ м. Хмельницький та ТОВ «АДМЕТ-ГРУП» було укладено новий договір «Про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування» (№ 151).
Однак, як зазначає позивач, відповідач користувався послугами теплопостачання після закінчення строку дії Договору № 38 (15.03.2014 року) в позадоговірний період, про що свідчить безперервне надання послуг з харчувати військовослужбовців та фактичне користувався комунальними послугами, в тому числі послугами теплопостачання після завершення терміну дії Договору.
Позивач повідомив, що в березні 2014 року теплопостачання по військових частинах НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 було відключено 20.03.2014 року. У військовій частині НОМЕР_7 теплопостачання було відключено 15.03.2014 року. У військовій частині НОМЕР_8 теплопостачання подавалось протягом березня 2014 року, тому опалення і дободачі виставляються до кінця березня.
У військовій частині НОМЕР_9 теплопостачання було відключено 06.03.2014 року тільки в їдальні, а в приміщенні, де приймають їжу (будівлі лікувального корпусу) теплопостачання подавалось до кінця березня 2014 року, тому дободачі виставляються до кінця березня 2014 року.
Оскільки, відповідач не заперечує факт надання ним послуг з харчування військовослужбовців в березні 2014 року, а відтак, у березні 2014 року відповідачем було фактично отримано послуги з теплопостачання. За період з 16.03.2014 року по 31.03.2014 року ТОВ «АДМЕТ-ГРУП» надано послуги з харчування згідно договору про закупівлю громадського харчування, що зазначається в актах звірки взаєморозрахунків.
За результатами надання вищезазначених послуг відповідачу виставлено рахунок за березень 2014 року на суму 9 127,39 грн. та направлено йому цінним листом з описом та повідомленням про вручення (рахунок-фактура № 8 від 01.04.2014 року).

Однак, відповідач не оплатив наведений рахунок-фактуру, посилаючись на закінчення строку дії Договору.

Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на умовах Договору № 38 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість згідно рахунку-фактури № 8 від 01.04.2014 року за теплопостачання за період з 16.03.2014 року по 31.03.2014 року в сумі 9 127,39 грн.
Таким чином, позивач зазначає, що оскільки у березні 2014 року відповідач фактично не припиняв здійснювати діяльність на території військових частин із харчування особового складу, відповідно не припинялось споживання комунальних послуг, а КЕВ м. Хмельницький фактично не припиняв надання відповідачу комунальних послуг, що в порядку ч. 1 ст. 173 та ч. 1 ст. 175 ГК України, ч. 1 ст. 509 ЦК України, ст. 526 ЦК України (звичай ділового обороту) породжує обов`язок відповідача сплатити вартість спожитих послуг.
Як зазначає позивач, згідно п. 1.1. Договору (№38), ТОВ «АДМЕТ-ГРУП» відшкодовує КЕВ м. Хмельницький вартість наданої теплової енергії, спожитої нею у кожній військовій частині в процесі надання послуг з харчування, що надаються на підставі Договору № 286/2/13/12 від 30.05.2013 року про закупівлю послуг громадського харчування.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що оплата за теплову енергію, що надається до місць загального користування (обідні зали, холи, вестибюлі, роздягальні, умивальні) здійснюється на площі з розрахунку штатної чисельності особового складу військової частини, відповідно до норм розквартирування військ, затверджених наказом Міністра оборони України №5 від 05.01.2011року. Споживання теплової енергії у технологічних приміщеннях (варочні цехи, склади та ін.) оплачуються в повному обсязі.
Згідно пункту 2.3. Договору щомісячно, до 27 числа позивач надає відповідачу рахунок-фактуру, який складений на підставі акту виконаних робіт, акт виконаних робіт та податкову накладну, які є підставою для проведення оплати по даному договору.
Згідно з п. 3.2.1. Договору сторона-1 зобов`язується своєчасно протягом 5 банківських днів оплачувати отримані рахунки за електричну енергію.
Оскільки відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань та не сплатив заборгованість за теплопостачання в сумі 9 127,39 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що сторони узгодили, що Договір (№38) діє до 15.03.2014 року, в той час як відповідно до приписів законодавства внесення змін до договору, в тому числі і щодо продовження строку його дії, мало бути здійснено в письмовій формі, доказів чого матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.
Приписами ч. 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З матеріалів справи слідує, що строк дії Договору № 38, за яким заявлено заборгованість у позові, сплив 15.03.2014 року.
Крім того, пунктом 6.3. Договору передбачено, що якщо жодна із сторін за 10 днів до закінчення терміну дії Договору не заявить про намір розірвати його, Договір автоматично пролонгується на термін дії Договору № 286/2/13/12 від 30.05.2013 року про закупівлю послуг громадського харчування.
Пунтами 8.2, 8.3 Договору № 38 передбачено, що всі зміни та доповнення мають бути погоджені уповноваженими представникаими обох сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, Додаткова угода до Договору № 38, якою встановлено строк дії Договору до 15.03.2014 року, була укладена 05.02.2014 року.
Однак, 28.02.2014 року відповідач звертався до позивача з листом № 28-02/4, в якому просив припинити теплопостачання до їдалень військових частин з 01.03.2014 року. Відповідне звернення позивача свідчить про намір розірвати Договір теплопостачання, що в розумінні п. 6.3 Договору є підставою для його припинення після закінчення строку, на який його було укладено. Оскільки одностороння відмова від зобов`язання не допускається, Договір вважається припиненим не з 01.03.2014 року, як просить відповідач, а з 15.03.2014 року, тобто з дати, до якої його було укладено.
В той же час, в матеріалах справи не міститься належним чином оформлених доказів продовження дії спірного Договору, натомість наявні докази наміру відповідача припинити його дію. Зокрема, в листі № 28-02/4 від 28.02.2014 року відповідач зазначає, що з метою економії коштів державного бюджету та враховуючи настання теплої пори року, відповідач наголошував на доцільності припинення теплопостачання до їдалень. Однак, позивач, не зважаючи на волевиявлення відповідача продовжував теплопостачання в односторонньому порядку, чим сприяв виникненню витрат на теплопостачання, необхідність в якому була відсутня. Рішення про теплопостачання було прийняте позивачем в односторонньому порядку без узгодження з відповідачем.
Крім того, факт надання послуг з харчування військовослужбовців лише опосередковано може свідчити про перебування відповідача в приміщеннях їдалень, однак достовірно не свідчить про потребу відповідача в теплопостачанні.
Як вбачається з рахунку-фактури № 8 від 01.04.2014 року, на якому ґрунтуються позовні вимоги, нарахування спірних 9127,39 грн. коштів проведено за Договором №38 за період з 16.03.2014 року по 31.03.2014 року, в який Договір № 38 припинив свою дію у відповідності до п. 6.3. Договору за волевиявленням відповідача.
У відповідності до приписів ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Істотними умовами господарського договору є умови про предмет договору; умови про ціну договору; умови про термін договору; умови, визнані істотними за законом чи необхідні для договорів даного виду; умови, у відношенні яких за вимогою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди (ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГК України).
Як передбачено ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Окрім того, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Як зазначалось вище, предметом договору № 38 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування є відшкодування позивачеві вартості спожитої теплової енергії в процесі надання послуг з харчування, що надаються на підставі Договору про закупівлю послуг з харчування № 286/2/13/11 від 30.05.2013 року.
Оскільки, Договір був припинений з закінченням його строку з 16.03.2014 року і був укладений новий Договір лише 05.05.2014 року, позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії за період з 16.03.2014 року не підлягають задоволенню, як безпідставні.
За таких обставин позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 32-34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя А.Ю. Кошик