ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

25 лютого 2015 року Справа № 915/2116/14

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представників позивача - Македонського Г.Д. дов. № 29/А від 20.02.2015

Бріга В.М. дов. № 29/А від 20.02.2015 року

за участю представника відповідача - Лях Н.В. дов. б/н від 09.09.2014 року.,

розглянувши у судовому засіданні справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА", 04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 16-А

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС", 54025, м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, буд. 117

про: витребування майна з чужого незаконного володіння (в сумі 37 569 849,60 грн.).

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА"

звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами

(заява про зміну предмету позову б/н від 02.02.2015 року) про стягнення з

Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс

"ІНТЕРАГРОТРАНС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю

"АДМ ТРЕЙДІНГ Україна" 37 569 849,60 грн. вартості насіння соняшнику

некласного, врожаю 2013 року, що було передано у кількості 5 870, 289 тон на

зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний

комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" на підставі договору складського зберігання №

105 від 06 серпня 2012 року".

Позивач 03.02.2015 до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав заяву про вжиття запобіжних заходів в якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" у розмірі 37 569 849,60 грн.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що відповідач

неправомірно та безпідставно не повернув у повному обсязі майно позивача,

передане на відповідальне зберігання, після отримання вимоги позивача про його повернення, здійснивши лише його часткове відвантаження. Позивач зазначає, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача щодо безпідставного неповернення відповідачем майна позивачеві, Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" звернулось до Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області. У процесі здійснення слідчих дій по Кримінальному провадженню ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 грудня 2014 року було надано тимчасовий доступ до речей та документів, що знаходяться у приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Героїв Сталінграду, буд. 117. Позивач вказує, що як вбачається з протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19 грудня 2014 року та опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 19 грудня 2014 року, зерносховища відповідача (приміщення « 4/А», «ж1») були порожні, а в інших двох зерносховищах (приміщення « 2/л», « 5/А1») знаходилася біомаса та макуха, інших товарів в зерносховищах під час огляду виявлено не було. Отже, як зазначає позивач, матеріали кримінального провадження містять інформацію, що може свідчить про відсутність майна в зерносховищах відповідача, який, відповідно до Договору № 105 від 06 серпня 2012 року, був зобов'язаний здійснити його зберігання, тому повернення майна позивачу може бути неможливим, у зв'язку з вищевикладеним позивач вважає, що накладання арешту на грошові кошти відповідача у вартості неповернутого позивачеві майна, буде тим самим заходом, який виявиться спроможним забезпечити виконання рішення суду.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на недоведеність позивачем факту відмови відповідача від повернення зданого на зберігання зерна та вказує на те що ціна позову позивачем не обґрунтована.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.02.2015 року позивача було зобов'язано надати письмові пояснення та докази в обґрунтування щодо ціни позову. Ухвалу суду від 12 лютого 2015 року позивач не виконав витребувані докази не надав.

Суд дослідивши заяву позивач про вжиття заходів забезпечення позову та заслухавши пояснення представників сторін, ухвалив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ ТРЕЙДІНГ про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" у розмірі 37 569 849,60 грн. - відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України встановлює перелік заходів забезпечення позову, так позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Інших підстав застосування названих заходів закон не передбачає.

Таким чином, із змісту вищенаведених правових норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів про забезпечення позову», - особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів про забезпечення позову»).

Представник відповідача в судовому засіданні 25.02.2015 року зазначив, що підприємство працює, наміру щодо самоліквідації та банкрутства підприємство не має, вказав що на рахунках підприємства є кошти та що на складах підприємства є продукція при цьому зазначити яка саме продукція, кількість та об'єм не може.

Позивач не зазначив та не надав доказів в обґрунтування обставин щодо необхідності забезпечення позову. Не вказав та не надав доказів в обґрунтування обставин, що відповідач вдається до активних дій з метою унеможливити чи суттєво утруднити виконання судового рішення.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем не доведено належними засобами доказування, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідач 03.02.2015 року до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить суд на підставі ч.1 ст. 79 ГПК України зупинити провадження у справі до одержання від органу досудового розслідування відомостей про результати проведення перевірки заяви позивача в рамках кримінального провадження № 0006499.

Позивач в судовому засіданні 25.02.2015 року проти зазначеного клопотання відповідача заперечує.

Суд дослідивши вказане клопотання заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача щодо зупинення провадження у справі саме на підставі ч.1 ст. 79 ГПК України - відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст. 79 ГПК України, оскільки ст. 79 ГПК України не передбачає право суду на зупинення провадження у справі до одержання від органу досудового розслідування відомостей про результати проведення перевірки заяви позивача в рамках кримінального провадження.

25.02.2015 року позивач надав до суду заяву про проведення виїзного судового засідання в якій просить суд призначити виїзне судове засідання господарського суду за місцезнаходженням відповідача за адресою: м. Миколаїв, пр-т Героїв Сталінграду, буд. 117 та викликати у судове засідання фахівців Іноземного підприємства «СЖС Україна» та/або Регіонального відділення Держсільгоспінспекції в Миколаївській області для отримання роз'яснень з питань, що можуть виникнути під час проведення виїзного судового засідання.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що матеріали кримінального провадження №0006499, за фактом вчинення дій, що мають ознаки заволодіння майном позивача, містять інформацію, що може свідчити про відсутність насіння соняшника на складах відповідача, який мав відповідно до договору здійснювати його зберігання, а безпідставна відмова відповідача здійснити відвантаження продукції може свідчити про те, що на складах належна позивачу продукція відсутня. При цьому, відповідач не надає доступу до складів, що не дає можливості позивачу самостійно пересвідчитись у наявності насіння соняшника.

У зв'язку з викладеним, позивач, посилаючись на приписи п.6 ст.65 ГПК України, вважає, що існує об'єктивна необхідність у проведенні виїзного засідання за місцезнаходженням відповідача.

Клопотання про виклик спеціалістів Іноземного підприємства «СЖС Україна» для участі у судовому процесі позивач обґрунтовує тим, що згідно ст.30 ГПК України у судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Зазначені особи зобов'язані з'явитись до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі. Позивач вважає, що під час проведення виїзного судового засідання можуть виникнути питання, що потребують спеціальних знань, зокрема, щодо виду того чи іншого товару, його стану, кількості, якості тощо. Для вирішення цих питань позивач і пропонує залучити співробітників компанії «СЖС Україна», яка є світовим лідером у сфері інспекційних послуг, експертиз, випробувань і сертифікації; надає широкий спектр інспекційних послуг, включаючи перевірку стану і ваги продукції, стеження за кількістю та якістю товарів, а також дотримання всіх законодавчих вимог у відповідному регіоні.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на невідповідність вказаних вимог процесуальному законодавству.

Суд розглянувши заяву позивача дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

При здісненні правосуддя у господарських правовідносинах, господарський суд повинен встановити по кожній справі об'єктивну істину, що досягається сукупністю регламентованих Господарським процесуальним кодексом України заходів.

Так, відповідно до ст.37, 39 ГПК України, господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів. За результатами огляду та дослідження складається протокол, який підписується суддею. Протокол приєднується до матеріалів справи. Під речовими доказами розуміються предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається із заяви позивача та пояснень представника у судовому засіданні, метою запропонованого позивачем виїзного засідання є встановлення судом факту наявності або відсутності на складах відповідача майна, яке передане на зберігання по договору №105 від 06.08.2012 року, що в свою чергу, має підтвердити або спростувати обґрунтованість позовних вимог про стягнення коштів у зв'язку із втратою насіння соняшнику.

Саме з цією метою позивач просить залучити до огляду майна Іноземне підприємство «СЖС Україна».

Однак, запропонований позивачем порядок проведення виїзного засідання не відповідає приписам ст.ст.37, 39 ГПК України, оскільки під час виїзного судового засідання речові докази мають бути оглянуті, встановлені їх властивості, тобто відповідні висновки щодо цих речових доказів мають бути зроблені безпосередньо у виїзному засіданні, про що у протоколі виїзного засідання робиться відповідна відмітка.

Господарський суд не наділений повноваженнями щодо проведення слідчих дій з пошуку на території підприємства-відповідача майна переданого по договору №105 від 06.08.2012 та не має достатнього обсягу спеціальних знань для ідентифікації цього майна, встановлення його кількості, якості тощо.

На думку суду, подавши заяву від 25.02.2015 позивач намагається забезпечити допуск Іноземного підприємства «СЖС Україна» на територію відповідача для отримання доказів існування обставин, на які він вже посилався у позовній заяві.

При цьому, слід зазначити, що жодних доказів звернення до відповідача з вимогою про забезпечення доступу позивача до майна для проведення огляду, що передбачено п.4.1.11, 5.2.2, 5.2.4 Договору №105 від 06.08.2012, та відмови відповідача виконати своє зобов'язання, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви позивача від 25.02.2015 про проведення виїзного судового засідання та виклик у судове засідання фахівців підприємства «СЖС України» слід відмовити.

Ухвалами господарського суду Миколаївської області зобов'язувалось позивача: надати письмові пояснення та докази щодо дотримання п.5.1.7 Договору, а саме докази проведення з зерновим складом звірки кількості продукції що перебуває на зберіганні не пізніше ніж за 3 дні до відвантаження продукції; надати письмові пояснення та докази в обґрунтування щодо ціни позову; письмово зазначити, тимчасовий доступ, згідно ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 надавався до всіх складів відповідача, чи ні та надати докази в обґрунтування; письмово зазначити первинний документ в підтвердження обставин щодо відсутності зерна в зерносховищах відповідача та надати докази в обґрунтування.

Вимоги ухвал суду позивачем не виконані, витребувані докази не надані.

Ухвалами господарського суду Миколаївської області зобов'язувалось відповідача: надати письмові пояснення щодо дотримання п.3.6 та п.4.1.12 Договору № 105 від 06.08.2012 року; надати письмові пояснення: - чи є Білик С.І. представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" (вказати повноваження) та надати докази в обґрунтування; - чи є Білик С.І. робітником Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" та надати докази в обґрунтування; надати письмові пояснення щодо кількості наявних складів у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноприймальний комплекс "ІНТЕРАГРОТРАНС" та надати докази в обґрунтування. Письмово зазначити відомості, а саме згідно ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 чи надавався тимчасовий доступ до всіх складів відповідача, чи ні та надати докази в обґрунтування. Надати письмові пояснення щодо наявності чи відсутності соняшника некласного, врожаю 2013 року в складах відповідача.

Вимоги ухвал суду відповідачем не виконані, витребувані докази не надані

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору складського зберігання № 105 від 06 серпня 2012 року (далі - «Договір»), відповідно до якого позивачем на зберігання відповідачу, який є зерновим складом (в розумінні Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»), було передано 6 987,949 тон насіння соняшнику некласного врожаю 2013 року (далі - «Зерно»), що підтверджує складськими квитанціями на зерно.

Пунктом 4.1.6 Договору визначено, що відповідач зобов'язаний на першу вимогу позивача відвантажити продукцію, навіть якщо строк його зберігання не закінчився, з урахування технічних можливостей обладнання та норм відвантаження відповідача, попередивши відповідача в строк не пізніше ніж 1 банківський день до моменту отримання продукції.

Заявкою № 14/11/14-4 від 14 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому зерно шляхом відвантаження його на автотранспорт починаючи з 15.11.2014 року за довіреністю № 5096 від 14.11.2014 року через Литвинова О.А. При цьому позивач гарантував оплату послуг з відвантаження.

В подальшому, 17 листопада 2014 року позивач направив відповідачу лист № 17.11.2014-8 з пропозицією допустити на відвантаження додатковий автонавантажувач для пришвидшення процесу відвантаження зерна, який був отриманий 21.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 17 листопада по 20 листопада 2014 року відповідач здійснив часткове відвантаження зерна, що підтверджується копіями товарно-транспортних накладних. Позивач зазначає, що в послідуючому, відповідач відмовився від завантаження решти зерна на надані позивачем об'єкти транспорту, в підтвердження надає Акт відмови № 1410-1650 від 21 листопада 2014 року підприємства «СЖС Україна» в якому зазначено, що представник відповідача Білик С.І. від підпису відмовився, що засвідчено підписом менеджера позивача Кривов С.І.

Позивача зазначає, що слідчим відділом Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області здійснюються слідчі дії по кримінальному провадженню № 0006499 за фактом вчинення дій, що мають ознаки заволодіння майном позивача, що спричинили позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 300 000 000 гривень та мають ознаки злочину, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

В процесі здійснення слідчих дій по Кримінальному провадженню 19 грудня 2014 року слідчим Слідчого відділу Семеновою О.Л. було проведено ознайомлення із вмістом зерносховищ відповідача. За наслідками цих слідчих дій було складено Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19 грудня 2014 року та Опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 19 грудня 2014 року. Відповідно до Опису, два з чотирьох зерносховищ відповідача були порожні, в інших двох зерносховищах знаходилась біомаса та макуха.

Позивач зазначає, що матеріали Кримінального провадження містять інформацію, що може свідчити про відсутність зерна в зерносховищах відповідача, який відповідно до Договору з позивачем, був зобов'язаний здійснити його зберігання.

Відповідач у відзиві від 21.01.2015 року проти позовних вимог заперечує посилаючись на те що позивач разом із заявкою на відвантаження зерна від 14.11.2014 № 14/11/14-4 не надав довіреність № 5096 від 14.11.2014 на Литвинова О.А. на підставі якої можуть бути отримані товарно - матеріальні цінності із зберігання та не надав оригінали складських документів на зерно. Вказує, що компанія «СЖС Україна», як господарюючий суб'єкт не є стороною укладеного Договору зберігання, умовами Договору не передбачено залучення 3-х осіб до виконання Договору, тому акт № 1410-1650 від 21.11.2014 року не є належним доказом відмови від завантаження автомашин зерном. Зазначає, що позивачем не вказано на підставі яких саме документів діяв нібито уповноважений представник відповідача Білик С. та менеджер позивача Кривов С.А. повноваження якого для складання акту не підтверджено та в листі від 14.11.2014 року за № 14/11/14-4 Кривов С.А. не зазначений як особа на отримання товарно - матеріальних цінностей та не вказана довіреність. Відповідач вказує, що позивачеві було передано рахунок № СФ - 00226 від 14.11.2014 року на оплату послуг по відвантаженню та зберіганню за період до 14.11.2014 року на суму 160 666,92 грн. який до цього часу позивачем не оплачений, при цьому умовами Договору, виконання обов'язку відповідача по відвантаженню товару передувала умова сплачення послуг по відвантаженню та зберіганню які позивач не виконав. Відповідач зазначає, що позивач в позові вказує що відвантаження продукції припинилось 20.11.2014 року, разом з тим до позову надає довідку в якій зазначено, що відвантаження продукції в кількості 1117,660 тон проводилося в період з 17.11.2014 року по 04.12.2014 року.

У відповідності до Договору, зерновий склад зобов'язаний забезпечити доступ позивачеві та/або уповноваженій ним особі до зерна для проведення огляду протягом строку його зберігання. Щомісяця та/або запитом позивача проводити звірку наявності продукції та підписувати двосторонні акти звірки ТМЦ (п.п. 4.1.11, 4.1.12 Договору).

Позивач зобов'язаний не пізніше ніж за 3 дні до відвантаження (переоформлення) продукції провести з відповідачем звірки кількості продукції, що перебуває на зберіганні (п. 5.1.7 Договору).

Відповідач завантажує транспортний засіб позивача за умови попереднього узгодження дати відвантаження, згідно п. 3.5 даного Договору в разі не узгодження дати відвантаження, відповідач не несе відповідальності за збитки поклажодавця від простою транспорту та інші пов'язані з цим збитки позивача. (п.5.1.10 Договору).

Про наміри забрати продукції зберігання позивач письмово повідомляє про це відповідача не пізніші ніж за 1 банківський день до моменту отримання продукції(п.3.5 Договору).

Відвантаження продукції із зберігання або переоформлення від позивача іншому власнику проводиться відповідно до Наказу про відпуск, на підставі письмової заяви позивача, скріплений підписом та печаткою відповідача, в його присутності або в присутності його уповноваженого представника, при умові надання першого оригіналу складського документу на зерно та довіреності на отримання ТМЦ. Сторони домовились, що особа зазначена у довіреності на отримання ТМЦ, виданої позивачем має повноваження на отримання документів, які відповідач видає у відповідності до даного Договору(п.3.6 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в заявці № 14/11/14-4 від 14.11.2014 року особою на отримання товарно - матеріальних цінностей зазначений Литвинов О.А за довіреністю № 5096 від 14.11.2014 року, в товарно - транспортних накладних за період з 17.11.2014 року по 20.11.2014 року вантажоодержувачем зазначений Кривов С.І. та вказана довіреність № 5098 від 17.11.2014 року, при цьому Кривов С.І. не був визначений уповноваженою особою на отримання товарно - матеріальних цінностей, в заявці № 14/11/14-4 від 14.11.2014 року на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог. Оригіналів довіреностей № 5096 від 14.11.2014 року та № 5098 від 17.11.2014 року позивач в судове засідання не надав. В додаткових поясненнях від 11.02.2015 року та в судовому засіданні 12.02.2015 року представник позивача пояснив, що оригіналу довіреності № 5096 від 14.11.2014 року на Литвинова О.А. надати не може, оскільки оригінал довіреності був переданий відповідачеві. Відповідач вказує, що оригінал довіреності № 5096 від 14.11.2014 року на Литвинова О.А. їм не надавався.

В судовому засіданні 25.02.2015 року представник відповідача вказав на те, що у підприємства відповідача є сумніви щодо фактичного передання обсягів продукції на зберігання. На запитання суду щодо наявності чи відсутності соняшника некласного, врожаю 2013 року в складах відповідача зазначив, що продукція на складах якась є, при цьому зазначити яка саме продукція та об'єм не може.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що розгляд справи по суті на даний момент неможливий, суд вважає за необхідне направити матеріали справи до прокуратури для проведення перевірки щодо встановлення факту наявності чи відсутності в діях посадових осіб позивача та відповідача при передачі та прийнятті соняшнику урожаю 2013 року на зберігання, здійснення зберігання відповідачем та частковому відвантаженні соняшнику урожаю 2013 року ознак кримінального злочину і прийняття відповідного процесуального рішення згідно норм Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, - суд

УХВАЛИВ:

1. Копії матеріалів справи № 915/2116/14 направити до прокуратури Миколаївської області (54001, м.Миколаїв, вул. Спаська, 28).

2. Провадження у справі зупинити.

Суддя Н.О.Семенчук