РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015Справа №910/29331/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 20652,18 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 20652,18 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 порушено провадження у справі №910/29331/14 та призначено її до розгляду на 12.02.2015 року.

16.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

22.01.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація, витребувана ухвалою суду від 29.12.2014 року.

За наслідками судового засідання 12.02.2015, у задоволення клопотання представника позивача, суд продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 05.03.2015 року.

02.03.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 05.03.2015 представник позивача не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженого представника позивача у розписці про відкладення розгляду справи віл 12.02.2015 року.

Відповідно до п.3.10. постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд, вивчивши надану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, прийняв її та подальший розгляд справи здійснювався із урахуванням заявлених зменшень.

Представник відповідача у судові засідання 12.02.2015 та 05.03.2015 не з'являвся, відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України. Про дату, час та місце проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвал суду на юридичну адресу відповідача.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представники сторін не з'явились до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Український страховий стандарт» (страховик) та Малиновським Владиславом Ігоровичем (далі - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу №0112-0105-0066 (далі - Договір), за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Toyota", державний номер А8899ІР.

Відповідно до довідки №9283819 про дорожньо-транспортну пригоду, 15.10.2013 по пр.-кту Палладіна у м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортними засобами марки "Toyota", державний номер А8899ІР, під керуванням Малиновського В.І. (право керування передбачено у технічному паспорті) та транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний номер АА6957КР, під керуванням Карпенко О.А.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Карпенко О.А. Правил дорожнього руху України, якого постановою Святошинського районного суду м.Києва від 04.11.2013 у справі №759/16618/13-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання випадку, який має ознаки страхового та із заявою на виплату страхового відшкодування, відповідно до умов Договору №0112-0105-0066 від 15.11.2012, із зазначенням виплати даної суми на рахунок СТО.

Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ марки "Toyota", державний номер А8899ІР, визначена позивачем на підставі Звіту №125 від 21.05.2014, складеного ФОП Кузьменко Микола Васильович, у розмірі 21686,29 грн.

Розмір страхового відшкодування позивач визначив на підставі рахунку №ВДиС-0013470 від 21.05.2014, виставленого ТОВ «ВіДі Автострада», та зазначено у страховому акті №1612 від 04.06.2014 із розрахунком до нього у розмірі 20652,18 грн.

Відповідно до умов Договору та заяви страхувальника від 04.06.2014 щодо виплати страхового відшкодування на рахунок СТО, позивач перерахував суму у розмірі 20652,18 грн. на рахунок ТОВ «ВіДі Автострада», що підтверджується платіжним дорученням №302 від 06.06.2014 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Карпенко О.А., який керував транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний номер АА6957КР, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" (відповідач у справі), за полісом №АС/3922952, відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому 26.09.2014 позивач звернувся до відповідача із вимогою №2305 на відшкодування шкоди, однак коштів станом на день розгляду справи судом позивач так і не отримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Святошинського районного суду м.Києва від 04.11.2013 у справі №759/16618/13-п встановлено вину Карпенко О.А. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний номер АА6957КР.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Карпенко О.А., який керував транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний номер АА6957КР, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" (відповідач у справі), за полісом №АС/3922952, відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Toyota", державний номер А8899ІР.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Український страховий стандарт» - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №0112-0105-0066 від 15.11.2012 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Карпенко О.А., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов Договору №0112-0105-0066 від 15.11.2012, та заяви страхувальника щодо виплати страхового відшкодування на рахунок СТО, перерахував визначену суму у розмірі 20652,18 грн. на рахунок ТОВ «ВіДі Автострада», що підтверджується платіжним дорученням №302 від 06.06.2014 року.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як зазначено у полісі №АС/3922952, розмір франшизи становить 1000,00 грн., яка вирахувана позивачем із заявленої до стягнення у межах даного позову суми страхового відшкодування.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 20652,18 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (02140, місто Київ, вулиця Ревуцького, 42Г; ідентифікаційний код 30636550) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04073, місто Київ, провулок Балтійський, 20; ідентифікаційний код 22229921) 19652 (дев'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят дві) гривні 18 копійок сплаченого страхового відшкодування та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 05.03.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 10.03.2015 року

Суддя К.В. Полякова