номер провадження справи 18/2/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 Справа № 908/228/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СВІКОМ" (69035, м. Запоріжжя, вулиця Волгоградська, буд. 27)

до відповідача: міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" (69095, місто Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А)

про стягнення 57305,95 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Будіянський О.С., довіреність № б/н від 30.04.2014 р., паспорт серії НН 459934 від 14.02.1998 р.;

від відповідача: Шаріна Є.С., довіреність № 311 від 02.01.2015 р., паспорт серії СВ № 390775 від 17.05.2001 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 13.01.2015 року звернувся позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "СВІКОМ" з позовною заявою до відповідача - міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" про стягнення 57305,95 грн., які складаються з: 52014,05 грн. основного боргу та 5291,90 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання за договором. . В обґрунтування заявлених вимог посилався на ст.ст. 526, 530, 625, 903 ЦК України, ст.ст. 20, 193, 216 ГК України.

Ухвалою суду від 14.01.2015 року порушено провадження у справі № 908/228/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/2/15, судове засідання призначене на 11 лютого 2015 року. За клопотанням відповідача розгляд справи відкладався на 05.03.2015 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений 05.03.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, які вмотивовані неналежним виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки від 09.04.2013 р. № СВ-01-13-36, внаслідок чого утворилась заборгованість. Враховуючи положення норм чинного законодавства за порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем нарахована до стягнення пеня.

Представник відповідача проти наявності боргу за договором поставки № СВ-01-13-36 від 09.04.2013 р. у розмірі 52014,05 грн. не заперечував. Зазначив, що неприбуткова діяльність відповідача, збільшення заборгованості населення за надані житлово-комунальні послуги призвели до дефіциту обігових коштів підприємства. Враховуючи положення п. 6 ст. 83 ГПК України, беручі до уваги тяжкий фінансовий стан МКП «Основаніє», просив зменшити розмір пені.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свіком» (продавець, позивач у справі) та міське комунальне підприємство «Основаніє» (покупець, відповідач у справі) 09.04.2013 р. уклали договір поставки № СВ-01-13-36 (надалі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язується поставити (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов'язується купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент і технічні умови яких зазначені у специфікації, що складає невід'ємну частину цього договору.

Ціна на товари, що поставляються за цим договором, зазначені у додатках до цього договору (п. 2.1 договору). Продавець зобов'язується поставити покупцеві товари у строки, які зазначені у специфікації (п. 3.1 договору).

Оплата за поставлені товари здійснюється на підставі підписаних покупцем видаткових накладних та оригіналу рахунку-фактури продавця протягом 30 календарних днів з дати одержання товару (п. 5.1 договору).

На виконання умов договору позивач в період з 04.09.2013 р. по 04.12.2013 р. поставив покупцеві товар на загальну суму 52014,05 грн., що підтверджується накладними: № СВ-0005924 від 04.09.2013 р., СВ-0006000 від 09.09.2013 р., № СВ-0006117 від 11.09.2013 р., № СВ-0006817 від 09.10.2013 р., № СВ-0007084 від 18.10.2013 р., № СВ-0007631 від 11.11.2013 р., № СВ-0007712 від 12.11.2013 р., № СВ-0008231 від 04.12.2013 р.

Про факт отримання уповноваженим представником відповідача товару свідчать довіреності № 553 від 04.09.2013 р., № 572 від 09.09.2013 р., № 574 від 09.09.2013 р., № 661 від 08.10.2013 р., № 676 від 17.10.2013 р., № 737 від 08.11.2013 р., № 745 від 12.11.2013 р., № 787 від 04.12.2013 р. на ім'я начальника служби СМТЗ Билкіної Маргарити Сергіївни.

На оплату отриманого товару відповідачу виставлені рахунки № СВ-0006637 від 04.09.2013 р. на суму 11031,17 грн., № СВ-0006685 від 05.09.2013 р. на суму 4036,34 грн., № СВ-0006801 від 10.09.2013 р. 2201,92 грн., № СВ-0007628 від 08.10.2013 р. на суму 12633,32 грн., № СВ-0007855 від 17.10.2013 р. на суму 1412,30 грн., № СВ-0008536 від 08.11.2013 р. на суму 15036,47 грн., № СВ-0008613 від 12.11.2013 р. на суму 210,11 грн., № СВ-0009190 від 03.12.2013 р. на суму 5452,42 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті отриманого товару не виконав, чим порушив умови договору. Заборгованість за отриманий відповідачем товар склала 52014,05 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару, позивач за захистом порушених своїх прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 52014,05 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи, а також визнаний відповідачем.

Відповідно до ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно зі ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 52014,05 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом, визнання позову відповідачем в частині суми основного боргу відповідає обставинам справи та інтересам сторін спору.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, позивач, враховуючи положення п. 6.1 договору, просив стягнути 5291,90 грн. пені за період прострочення з 04.01.2014 р. по 31.12.2014 р. (362 дні).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що у випадку порушення умов договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Вимога щодо стягнення 5291,90 грн. пені не підлягає задоволенню з огляду на неврегульованість у договорі штрафної санкції у вигляді пені за порушення грошового зобов'язання.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" передбачається, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1).

Тобто, неустойка, у вигляді пені, є санкцією договірною, окрім випадків встановлення її розміру і бази певним нормативним актом.

Таким чином, аналіз умов договору та діючого законодавства свідчить про неузгодження сторонами договору ні розміру пені, ні бази її нарахування, внаслідок чого, суд відмовляє у задоволені вимоги щодо стягнення пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості відповідач суду не надав, викладені в позові обставини щодо стягнення основного боргу визнав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Прохання відповідача про зменшення розміру пені шляхом застосування судом положень п. 6 ст. 83 ГПК України, відхиляється внаслідок необґрунтованості вимоги позивача про стягнення пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з міського комунального підприємства «Основаніє» (69095, місто Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, код ЄДР 20485152) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВІКОМ» (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 27, код ЄДР 37167117) 52014,05 грн. (п'ятдесят дві тисячі чотирнадцять грн. 05 коп.) основного боргу, 1658,29 грн. (одну тисячу шістсот п'ятдесят вісім грн. 29 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 10 березня 2015 р.