ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 р. Справа № 914/4401/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", м.Львів

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Іскра", м.Львів

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектргаз", м.Львів

про встановлення між сторонами договірних правовідносин на підставі договору №ДЕ від 17.11.2014р.

За участю представників сторін:

від позивача Гарбузюк Р.О. - представник (довіреність №07/4-9025 від 29.12.2014р.);

від відповідача Манівська Л.Р. - представник (довіреність №04/01 від 13.01.2015р.);

від третьої особи Кіт М.С. - представник (довіреність №27 від 04.12.2014р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Іскра" за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектргаз" про встановлення між сторонами договірних правовідносин на підставі договору №ДЕ від 17.11.2014р.

Ухвалою суду від 18.12.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 14.01.2015р. Ухвалою суду від 14.01.2015р. розгляд справи відкладено на 28.01.2015р. В судовому засіданні 28.01.2015р. оголошено перерву до 16.02.2015р. Ухвалою суду від 16.02.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 02.03.2015р.

Представник позивача подав додаткові обґрунтування доводів позову (від 26.02.2015р. вх.№8270/15). Також представником позивача подано клопотання (від 26.02.2015р. вх.№8269/15) про призначення колегіального розгляду справи у зв'язку із її складністю. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві та у додаткових обґрунтуваннях доводів позову.

Представник відповідача подав клопотання (від 02.03.2015р. вх.№8640/15) про долучення до матеріалів справи копії рішення від 09.02.2015р. у справі №914/4382/14. Представник відповідача проти позову заперечив, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши клопотання позивача про призначення колегіального розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення спору по суті, враховуючи складність справи, суд дійшов висновку відхилити клопотання позивача про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши доводи, заперечення та пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд -

встановив:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на підставі ліцензії серії АГ №507387 ви даної 06.04.2011 року здій снює господарську діяльність з розподілу природного нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ.

Згідно п.3.4.1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України 13.01.2010 № 12, ліцензіат зобов'язаний забезпечувати доступ до використання потужностей газорозподільних мереж замовникам, які мають намір отримувати послуги з транспортування газу розподільними трубопроводами, на недискримінаційних засадах.

Посилаючись на п.3.4.1. Ліцензійних умов по зивач зазначає, що не має права відмовити замовнику (споживачу) у наданні пос луги з розподілу газу.

Крім того, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на підставі ліцензії серії АГ №507388 ви даної 06.04.2011 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регу льованим тарифи.

Згідно п.3.4.3. вищезазначених ліцензійних умов, ліцензіат зобов'язаний здійснювати заходи щодо підвищення технічного рівня газорозподільних мереж з урахуванням оптимізації витрат на його утримання при дотриманні вимог нормативної документації. Позивач посилаючись на п.3.4.3. Ліцензійних умов відзначає, що не має права відмовити споживачу у наданні послуги з постачання газу за регульованим тарифом.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачу на праві власності належить газопровід високого ти ску ГРС "Винники" (нова) - ПАТ "Іскра", який збудований на терито рії провадження господарської діяльності позивача з розподілу газу і постачання газу за регульованим тарифом. До цього газопроводу приєднані та підключені розподільні газопроводи, які перебувають у користуванні позивача. Цими газопроводами здійснює ться розподіл газу для потреб промислових споживачів та населення. Газопровід високого тиску ГРС "Винники" (нова) - ПАТ "Іскра" та приєднані до нього розподільні газопроводи є складовими Єдиної га зотранспортної системи України. Без використання газопроводу ГРС «Винники» (нова) - ПАТ «Іскра» технічно неможливо у встановленому законом порядку забезпечити газопостачання споживачів, об'єкти яких приєднані до вищезазначених розподільних газопроводів.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2011р. між сторонами було укладено договір оренди газопроводу ГРС «Винники» (нова) - ПАТ "Іскра" №0102111/8104 відповідно до умов якого, ВАТ «Іскра» (надалі Орендодавець) передає, а ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (надалі Орендар) приймає у строкове платне користування (оренду) газопровід високого тиску ГРС «Винники» (нова) - ПАТ "Іскра" та катодні станції - 4 штуки, які належать Орендодавцю на праві власності. Згідно п.3.1. договору, даний договір укладається терміном на 3 (три) роки і діє з 01.01.2011р. до 31.12.2013р. Термін дії договору може бути продовжений за згодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 7-1 Закону України "Про заса ди функціонування ринку природного газу", власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Дана стаття закону введена в дію з 01.01.2013р.

18.05.2013р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією ро зірвати договір оренди та з проханням обрати один із зазначених у законі способів для врегулювання взаємовідносин. Проте, як зазначає позивач, відповідач залишив звернення без відповіді. У подальшому позивач листом від 25.07.2014р. №07/4-5482 повторно пропонував відповідачу укласти між сторонами договір на експлуатацію газопроводу на умовах Типового договору. Як стверджує позивач, ці звернення було залишено без розгляду.

Листом від 17.11.2014р. № 07/4-8083, позивач направив відповідачу для розгляду проекти договорів, укладення яких, як в листі зазначив позивач, є обов'язковим згідно ст. 7-1 Закону України "Про заса ди функціонування ринку природного газу".

З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2014р. між ПАТ "Іскра" (продавець) та ТзОВ "Спектргаз" (покупець) було укладено договір купі влі-продажу, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцеві наступне майно: газопровід високого тиску ГРС «Винники» - ПАТ «Іскра» та 4 катодних станції. 01.09.2014р. сторони договору купівлі-продажу підписали акт приймання-передачі вищезазначеного майна.

Листом від 01.12.2014р. №1/3110 відповідач повідомив позивача, що газопровід йому на праві власності не належить, а тому лист від 17.11.2014р. № 07/4-8083 було скеровано на адресу належного власника газопроводу ТзОВ "Спектргаз".

Позивач вважає, що укладений між ПАТ "Іскра" та ТзОВ "Спектргаз" договір купі влі-продажу газопроводу від 20.08.2014р. є нікчемним, оскільки на думку позивача предмет договору купівлі-продажу від 20.08.2014р. є обмеженим в обігу об'єктом цивільного права.

Як зазначає позивач, згідно з ч.1 ст.1 ЗУ "Про засади функціонування ринку природ ного газу" визначальною ознакою газорозподільного підприємства є наявність відповідної ліцензії. Ці положення ЗУ "Про засади функціонування ринку природного га зу" на думку позивача свідчать про те, що складові Єдиної газотранспортної системи України, до яких належить предмет договору купівлі-продажу від 20.08.2014р., є обмеженим в обігу об'єктом цивільного права. При цьому позивач звертає увагу, що у ТзОВ "Спектргаз" ліцензії на розподіл газу відсутня.

Разом з тим, позивач посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в пункті 18 якої зазначено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК, зокрема такими є правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. А також на пункт 3.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», який позивач трактує наступним чином, що до договорів, які підпадають під ознаки нікчемних, слід відносити ті, що спрямовані на відчуження певних об'єктів, обмежених в цивільному обороті.

Відповідно до пункту 3.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних

наслідків. До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо).

Отже ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" вважає, що укладений 20.08.2014р. договір купівлі-продажу газопроводу є нікчемним і не створив юридичних наслідків. А відтак, позивач стверджує, що газопровід ГРС "Винники" (нова) - ПАТ "Іскра" на даний час перебуває у влас ності відповідача.

Як зазначає позивач, відповідач не є ні га зотранспортним, ні газорозподільним підприємством, оскільки не має відповідної ліцензії, а також оскільки відповідач не може самостійно забезпечити надійну та безпечну експлуатацію належного йому на праві власності газопроводу, відтак відповідач, на думку позивача, зобов'язаний передати газопровід іншій особі, яка може таку експлуатацію забез печити. А враховуючи ті обставини, що газопровід перебуває на території провадження господарської діяльності ПАТ "Львівгаз", як ліцензіата з розподілу природного газу, який є газорозподільним підприємством і може забезпечити надійну та безпечну експлуатацію газопроводу, то позивач стверджує, що єдиною особою, з якою відповідач зобов'язаний укласти договір на експлуатацію газопроводу, як складової Єдиної газотранспортної системи, є ПАТ "Львівгаз".

Позивач стверджує, що протиправне ухилення відповідача від укладення договору порушує встановлений правовий порядок у сфері функціонування ринку природного газу та права позивача

На підставі викладеного позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить вважати укладеним договір №ДЕ від 17.11.2014р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України в редакції проекту Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на умовах викладених в прохальній частині позовної заяві.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема зазначив, що станом на дату звернення позивача з позовом в даній справі у відповідача не було і немає станом на сьогоднішній день у власності (та на балансі) газопроводу, а відтак ПАТ «Іскра» не може укласти із позивачем договір на експлуатацію газопроводу, згідно запропонованого позивачем проекту якого ПАТ «Іскра» зобов'язане передати ПАТ «Львівгаз» в експлуатацію чи користування газопровід.

Крім того, відповідач зазначив, що станом на сьогоднішній день, як рівно ж і на день укладення договору купівлі-продажу газопроводу, в жодному законі України не встановлено, що газорозподільні мережі є об'єктами обмежено оборотоздатними та те, що вони можуть перебувати у власності виключно газорозподільного чи газотранспортного підприємства.

Разом з тим, відповідач зазначив, що посилання ПАТ «Львівгаз» на положення норми ст. 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» є необгрунтованим, оскільки вказані норми жод ним чином не встановлюють будь-яких обмежень щодо цивільного обороту трубопроводів, а дана норма регулює питання забезпечення надійної експлуатації складових ЄГТСУ і жодним чином не регулює питання про право власника на розпорядження (відчуження на користь іншої особи) своїм майном та не встановлює, що газорозподільна мережа як складова ЄГТСУ, наділена правовим режимом обмеженості в обігу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін та третьої особи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір

та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2011р. між сторонами було укладено договір оренди газопроводу ГРС «Винники» (нова) - ПАТ "Іскра" №0102111/8104 відповідно до умов якого, ВАТ «Іскра» (надалі Орендодавець) передає, а ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (надалі Орендар) приймає у строкове платне користування (оренду) газопровід високого тиску ГРС «Винники» (нова) - ПАТ "Іскра" та катодні станції - 4 штуки, які належать Орендодавцю на праві власності. Згідно п.3.1. договору, даний договір укладається терміном на 3 (три) роки і діє з 01.01.2011р. до 31.12.2013р. Термін дії договору може бути продовжений за згодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 7-1 Закону України "Про заса ди функціонування ринку природного газу", власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Дана стаття закону введена в дію з 01.01.2013р.

18.05.2013р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією ро зірвати договір оренди та з проханням обрати один із зазначених у законі способів для врегулювання взаємовідносин. Листом від 17.11.2014р. № 07/4-8083, позивач направив відповідачу для розгляду проекти договорів на виконання вимог ст. 7-1 Закону України "Про заса ди функціонування ринку природного газу".

З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2014р. між ПАТ "Іскра" (продавець) та ТзОВ "Спектргаз" (покупець) було укладено договір купі влі-продажу, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцеві наступне майно: газопровід високого тиску ГРС «Винники» - ПАТ «Іскра» та 4 катодних станції. 01.09.2014р. сторони договору купівлі-продажу підписали акт приймання-передачі вищезазначеного майна.

Листом від 01.12.2014р. №1/3110 відповідач повідомив позивача, що газопровід йому на праві власності не належить, а тому лист від 17.11.2014р. № 07/4-8083 було скеровано на адресу належного власника газопроводу ТзОВ "Спектргаз".

Проте позивач вважає, що укладений між ПАТ "Іскра" та ТзОВ "Спектргаз" договір купі влі-продажу газопроводу від 20.08.2014р. є нікчемним і не створив юридичних наслідків, оскільки на думку позивача предмет договору купівлі-продажу від 20.08.2014р. є обмеженим в обігу об'єктом цивільного права, а відтак, позивач стверджує, що газопровід ГРС "Винники" (нова) - ПАТ "Іскра" на даний час перебуває у влас ності відповідача.

Однак суд не може погодитись з такими доводами позивача з наступних підстав.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК, зокрема такими є правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Відповідно до ст. 178 ЦК України, об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об'єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об'єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об'єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об'єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Отже, у даному випадку доведенню позивачем підлягала та обставина, що газопровід високого тиску ГРС «Винники» - ПАТ «Іскра» та 4 катодних станції, які є предметом договору купівлі-продажу від 20.08.2014р. укладеного між ПАТ "Іскра" та ТзОВ "Спектргаз" є одним з об'єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування якого у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об'єкт, обмежено оборотоздатний), і такий вид об'єкту входить до переліку об'єктів встановлених законом.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, позивачем не доведено, а також законодавство не містить норм, які б відносили предмет договору купівлі-продажу від 20.08.2014р. укладеного між ПАТ "Іскра" та ТзОВ "Спектргаз" до тих видів об'єктів, що є обмежено оборотоздатні.

Посилання позивача на те, що предмет договору купівлі-продажу від 20.08.2014р. є обмеженим в обігу об'єктом цивільного права в силу положень ст. 1 та ч.4 ст.7-1 ЗУ "Про засади Функціонування ринку природ ного газу", є необґрунтованим та безпідставним.

Адже наявність ліцензії відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону, лише налає право суб'єкту господарювання на здійснення певного виду господарської діяльності, зокрема на транспортування природного газу, а ч.4 ст.7-1 ЗУ "Про засади Функціонування ринку природ ного газу" зобов'язує власників складових Єдиної газотранспортної системи Ук раїни забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законо давства та правилами технічної експлуатації, а у разі неможливості такого забезпечення передати належні їм складові Єдиної газотра нспортної системи України або у власність, або у господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Тобто, вказані норми Закону не встановлюють правовий режим обмеженості в обігу об'єктів цивільних прав та його види, а лише встановлюють певні обов'язки власників складових Єдиної газотранспортної системи України, що стосуються забезпечення надійної та безпечної експлуатації Єдиної газотранспортної системи України.

Отже з огляду на викладене, твердження позивача про те, що газопровід ГРС "Винники" (нова) - ПАТ "Іскра" та 4 катодних станції на даний час перебуває у влас ності відповідача, є необґрунтовані та безпідставні.

Тим не менше, договір купівлі-продажу від 20.08.2014р., укладений між ПАТ "Іскра" та ТзОВ "Спектргаз" є чинним, а його правомірність згідно положень ст. 204 ЦК України презюмується, оскільки недійсність даного договору прямо не встановлена законом, і цей договір не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта

підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене, та як вбачається з матеріалів справи, права і охоронювані законом інтереси позивача, на день подання позову, не могли бути порушені відповідачем та не могли оспорюватись.

Згідно ст. 21 ГПК України, відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Частиною 3 ст.24 ГПК України встановлено, що господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

У судовому засіданні позивач заперечив щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, що також вбачається зі змісту позовної заяви, відтак беручи до уваги вищенаведене та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" до Публічного акціонерного товариства "Іскра" про встановлення між сторонами договірних правовідносин на підставі договору №ДЕ від 17.11.2014р. слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки в задоволенні позову слід відмовити повністю, то керуючись нормами ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 10.03.2015р.

Суддя Петрашко М.М.