РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/394/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛ ОЙЛ»

До Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд»

Про стягнення 56 984,57 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛ ОЙЛ» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» 56 984,57 грн., з яких: 40 641,01 грн. основного боргу, 7 725,92 грн. пені, 5 642,80 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 2 974,84 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань по сплаті поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 порушено провадження у справі № 910/394/15-г та призначено її до розгляду на 03.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/394/15-г від 03.02.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 14.01.2015, розгляд справи був відкладений на 12.02.2015.

Позивач в судовому засіданні 12.02.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/394/15-г від 12.02.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 14.01.2015, розгляд справи був відкладений на 03.03.2015.

Позивач в судове засідання 03.03.2015 не з'явився.

Відповідач в судове засідання 03.03.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 14.01.2015 та ухвал від 03.02.2015, від 12.02.2015 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Куренівська, 16-А, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 12.02.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду від 14.01.2015 та від 03.02.2015, надіслані за вказаною вище адресою отримав 21.01.2015 та 06.02.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників сторін.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 03.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЛ ОЙЛ» поставило Приватному акціонерному товариству «Київфундаментбуд» дизельне паливо та бензин (далі - товар) на загальну суму 63 913,00 грн. згідно наступних видаткових накладних

№ РН-45522 від 11.07.2012 на суму 9 440,00 грн.,

№ РН-45523 від 11.07.2012 на суму 20 928,00 грн.,

№ РН-46537 від 24.07.2012 на суму 16 822,40 грн.,

№ РН-47033 від 30.07.2012 на суму 11 328,00 грн.,

№ РН-47473 від 02.08.2012 на суму 5 395,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 40 641,01 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язань нараховані пеня в розмірі 7 725,92 грн., збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 5 642,80 грн., та 3% річних в сумі 2 974,84 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи, в усіх доданих до позовної заяви видаткових накладних йде посилання на договір № ДГ-07118 від 15.08.2011.

Ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/394/15-г від 14.01.2015, від 03.02.2015, від 12.02.2015 у позивача було витребувано оригінал (для огляду) та належним чином засвідчену копію (для залучення до матеріалів справи) договору № ДГ-07118 від 15.08.2011.

Вказані вимоги суду позивачем не виконано. Представник позивача в усних поясненнях зазначив, що даний договір втрачений та у позивача відсутній.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що позивач в позовній заяві не посилається на невиконання відповідачем умов договору № ДГ-07118 від 15.08.2011, суд розглядає спір з урахуванням існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли у спрощений спосіб, з огляду на наступне

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Також статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами шляхом підписання видаткових накладних та здійснення часткової оплати товару було укладено договір купівлі-продажу товару, за яким відповідач зобов'язався оплатити вказаний товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов'язання по сплаті наданих послуг видатковими накладеними не встановлено, а отже кредитор вправі вимагати його виконання у порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, положеннями якої передбачено: якщо строк (термін) виконання зобов'язання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач листом № 25/3 від 25.07.2014 (претензія № 1/3) звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість в сумі 40 641,01 грн.

Дана вимога надіслана відповідачу 25.07.2014, що підтверджується фіскальним чеком № 6354 від 25.07.2014 та описом вкладення кореспонденції у цінний лист від 25.07.2014.

Відповідно до п.п. 1, 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 958 від 28.11.2013 кількість днів, протягом яких пересилається рекомендована кореспонденція у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міста Києва, Сімферополя, Севастополя) (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) складає Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 4 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Отже, враховуючи викладене відповідач мав виконати зобов'язання по сплаті товару в строк до 08.08.2014.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, вартість отриманого товар повністю не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 40 641,01 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 40 641,01 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 7 725,92 грн. пені слід зазначити наступне

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Подані позивачем видаткові накладні не містять умов щодо відповідальності за порушення оплати поставленого товару у вигляді пені.

Враховуючи те, що неустойка, в даному випадку пеня, є договірною, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 7 725,92 грн. безпідставні та задоволенню не підлягають.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за отриманий товар, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5 642,80 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 974,84 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Як вбачається з розрахунку доданого до позовної заяви позивач початком нарахування інфляційних втрат та 3% річних визначив дату листа відповідача № 178/12 від 18.10.2012, в якому відповідач гарантував оплату заборгованості за дизельне паливо та бензин терміном до 30.11.2012.

Суд не погоджується з розрахунком позивача та здійснивши власний розрахунок сум приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 345,00 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 394,16 грн. - 3% річних. При здійснені розрахунку зазначених сум, судом початок обчислення нарахування визначено з 08.08.2014 по 03.12.2014 (датований позов) на суму боргу в розмірі 40 641,01 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛ ОЙЛ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 16-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛ ОЙЛ» (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 25, ) 40 641 (сорок тисяч шістсот сорок одну) грн. 01 коп. основного боргу, 3 345 (три тисячі триста сорок п'ять) грн. 00 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 394 (триста дев'яносто чотири) грн. 16 коп. - 3% річних, 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 89 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.03.2015.

СуддяВ.В. Сівакова