ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 р. Справа № 914/4319/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ", м. Новий Розділ, Львівської області

до відповідача: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

про визнання недійсним та скасування рішення.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Оленюк С.Л. - представник за довіреністю №13/08-1924 від 08.10.2014р.

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 29.12.2014р.

З підстав зазначених в ухвалах суду від 29.12.2014р. розгляд справи відкладено на 15.01.2015р.

15.01.2015р. ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 26.01.2015р.

В судовому засідання 26.01.2015р. оголошено перерву до 16.02.2015р., а 16.02.2015р. на 25.02.2015р.

У судове засіданні 25.02.2015р. позивача явку повноважного представника не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив хоч належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав клопотання (вх. № 8031/15 від 25.02.2015р.) про розгляд справи без участі представника та що позовні вимоги підтримує повністю. Крім цього подав письмові пояснення до позовної заяви (вх.№8032/15 від 25.02.2015р.)

В судовому засіданні представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві (вх. № 1550/15), просить в позові відмовити.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 25.02.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Розпорядженням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.10.2013 року №284Р розпочато розгляд справи №1-02-283/2013 у зв'язку з наявністю у діях ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у вигляді встановлення таких умов (включення в договір на підготовку та виготовлення технічних умов приєднання умови, за якої мережі, мережі збудовані чи реконструйовані за кошти Замовника безоплатно переходять у власність Товариства), які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п.1 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Рішенням адміністративної колегії від 07.11.2014 року №79р/к у справі 1-02-283/2013 постановлено: визнати, що відповідно до ст..12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» позивач за результатами діяльності у період 2012 року та 1-го півріччя 2013 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж в межах території на якій пролягають локальні (місцеві) електричні мережі із часткою 100%; визнати, що ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» », а саме зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у вигляді встановлення таких умов: включення в договір на підготовку та виготовлення технічних умов приєднання умови, за якої мережі, мережі збудовані чи реконструйовані за кошти Замовника належатимуть Товариству; встановлення неправомірних вимог у технічних умовах в частині: монтажу приладу обліку активної електричної енергії прямого ввімкнення класу точності не гірше 1 та встановлення засобів обліку електроенергії з числа тих, що внесенні до Державного реєстру засобів вимірювання, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п.1 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). За вказані порушення відповідно до ст..52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за вчинене правопорушення на ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» накладено штраф у розмірі 60 000,00 грн.

Зокрема, встановлено, що протягом 2011 - 2013 років ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» (за договором Власник) уклало з суб'єктами підприємницької діяльності (за договором Замовник) договори на підготовку та виготовлення технічних умов приєднання, у п.1.3. яких встановлено, що електроустановки, що будуть побудовані та/або реконструйовані за кошти Замовника до межі балансової належності Замовника згідно вимог технічних умов приєднання, для створення технічної можливості здійснення передачі електричної енергії до електроустановки Замовника належатимуть власнику.

Отже, ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» включило в договір обов»язкову умову, відповідно до якої набувало неправомірного права на мережі та обладнання, які були збудовані чи реконструйовані за кошти Замовників, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів.

Такі дії ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені п.2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у вигляді встановлення таких умов, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п1.ч.2 ст.13 зазначеного вище Закону).

Також у рішенні звертається увага на порушення норм чинного законодавства щодо встановлення у ряду договорах у п.7.3. такого положення « Вирішити проектом: монтаж окремої шафи обліку електроенергії з встановленими до обліковим та після обліковим автоматичними вимикачами на відповідне навантаження із врахуванням селективності їх дії; монтаж приладу обліку активної електричної енергії прямого ввімкнення класу точності не гірше 1, що внесений до державного реєстру засобів вимірювання, допущених до застосування в Україні та відповідають вимогам СОУ - Н МПЕ 40.1.110.2005. Тип електролічильника визначити проектом».

З цього приводу, Інспекція Держенергонагляду у Львівській області листом від 05.12.2013 року №23/01-1564 повідомила Львівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, що ця вимога є неправомірна, оскільки має бути … не гірше 2.

Також листом від 24.12.2013 року №01/22-6357 Держенергонагляд щодо правомірності вимог в технічних умовах на приєднання електроустановок до електричних мереж в частині встановлення лише засобів обліку електричної енергії, які внесенні в Державний реєстр ЗВТ повідомило Антимонопольний Комітет України, що такі вимоги є неправомірними з врахуванням п.2.1. Положення про Державний реєстр засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 22.08.2005 року №218, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2015 року за №1009/11289.

Позивач оскаржив рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.10.2013 року №284Р у справі №1-02-283/2013, зазначивши, що відповідачем невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а відтак здійснено і невірний, передчасний, необґрунтований та неводний висновок про зловживання ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» монопольним (домінуючим) становищем на ринку. При цьому наголошено, що сам лише факт порушення ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» наявності в договорах вищезазначених умов не може свідчити та доводити того, що таке порушення було б неможливим за умови існування значної, чи будь - якої конкуренції на ринку.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Частиною 3 статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про засади внутрішньої і зовнішньої політики" однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері є розвиток конкуренції як основного чинника підвищення ефективності економіки, забезпечення дієвого регулювання діяльності природних монополій, недопущення проявів монополізму на державному та регіональному рівнях.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 25 Господарського кодексу України визначено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб'єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб'єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб'єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку. Аналогічне за своєю суттю поняття відображено і в статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Наведене визначення дозволяє зробити висновок, що конкуренцією є таке змагання суб'єктів господарювання, яке призводить або може призвести до отримання такими суб'єктами певних економічних переваг. При цьому такі переваги забезпечуються завдяки їх власним досягненням. Наслідком такого змагання є те, що споживачі отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб'єкти господарювання (учасники конкурентного змагання) не визначають та не диктують умов реалізації товару чи послуг на ринку.

ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» у період 2012 року та першого півріччя 2013 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж, в межах території на якій пролягають локальні (місцеві) електричні мережі з часткою 100%. Зазначена обставина заперечень у сторін не викликає.

Згідно з частиною 1 статті 27, частиною 1 статті 28 Господарського кодексу України монопольним визнається домінуюче становище суб'єкта господарювання, яке дає йому можливість самостійно або разом з іншими суб'єктами обмежувати конкуренцію на ринку певного товару (робіт, послуг). Стан товарного ринку, за якого задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю продукції в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами господарювання, не можуть бути замінені у споживанні іншими, у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на такі товари, ніж попит на інші товари (послуги), - вважається природною монополією. Аналогічне положення передбачено і статтею 1 Закону України "Про природні монополії".

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Як убачається з пункту 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (ч.2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Стаття 29 Господарського кодексу України визначає такі форми зловживання монопольним становищем на ринку:

- нав'язування таких умов договору, які ставлять контрагентів у нерівне становище, або додаткових умов, що не стосуються предмета договору, включаючи нав'язування товару, не потрібного контрагенту;

- обмеження або припинення виробництва, а також вилучення товарів з обороту з метою створення або підтримки дефіциту на ринку чи встановлення монопольних цін;

- інші дії, вчинені з метою створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) суб'єктів господарювання;

- встановлення монопольно високих або дискримінаційних цін (тарифів) на свої товари, що призводить до порушення прав споживачів або обмежує права окремих споживачів;

- встановлення монопольно низьких цін (тарифів) на свої товари, що призводить до обмеження конкуренції.

На думку суду, Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у спірному рішення встановлено, що ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке полягало в тому, що займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж включило в договір на підготовку та виготовлення технічних умов приєднання умови, за якої мережі, збудовані чи реконструйовані за кошти Замовника належатимуть Товариству; встановлення неправомірних вимог у технічних умовах в частині: монтажу приладу обліку активної електричної енергії прямого ввімкнення класу точності не гірше 1 та встановлення засобів обліку електроенергії з числа тих, що внесенні до Державного реєстру засобів вимірювання, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частин 1 та 3 статті 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки. Технічні умови повинні відповідати законодавству, містити достовірну інформацію та обґрунтовані вимоги до об'єктів будівництва, а також відповідати намірам заявника щодо забудови земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України "Про стандартизацію" передбачено, що технічні умови - документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинні відповідати продукція, процеси чи послуги.

Таким чином, технічними умовами встановлюються такі вимоги, тобто обов'язкові до виконання правила, без дотримання яких надання чи споживання послуг, виконання робіт буде неможливим. Зокрема, енергопостачання об'єкта споживача буде неможливим без виконання визначених такими технічними умовами вимог.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено обґрунтованості своїх позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати залишаються за позивачем на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 42 Конституції України, статтею 7 Закону України "Про засади внутрішньої і зовнішньої політики", статтями 27, 28 Господарського кодексу України, статтями 1, п.1 ч. 2 ст.13, 50, 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статтями 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.03.2015р.

Суддя Коссак С.М.