ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 лютого 2015 р. Справа № 903/1247/14

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Підприємства теплових мереж "Ковельтепло", м. Ковель

до відповідача Фізичної особи-підприємця Талашко Василя Олександровича, м. Ковель

про стягнення 4 325,84грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: Кобук О.М.-дов. №3824 від 31.10.2014р.

від відповідача: Скулинець А.В.-дов. від 12.01.2015р. б/н

В судовому засіданні 17.02.2015р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 24.02.2015р. до 15:00год. для надання сторонам можливості ознайомитись з поданими ними в судовому засіданні додатковими поясненнями та запереченнями та представити пояснення щодо цього.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 24.02.2015 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Підприємство теплових мереж "Ковельтепло"-звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Фізичної особи-підприємця Талашко Василя Олександровича -про стягнення 4 277, 32 грн., в т.ч. 3 781,86грн.-основного боргу за отримані відповідачем послуги по теплопостачанню за період з жовтня 2010 року по листопад 2014 року (включно) згідно угоди на відпуск теплової енергії від 01.10.2004р. №384, 127,16грн.-3% річних за період з 16.11.2010р. по 15.11.2014р. та 368,30грн.-суми індексу інфляції за період з листопада 2010 року по листопад 2014 року згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті наданих йому послуг по теплопостачанню згідно угоди на відпуск теплової енергії від 01.10.2004р. №384.

Ухвалою суду від 10.12.2014р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 14.01.2015р. на 10:30год.

12.01.2015р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від позивача надійшов супровідний лист №26 від 06.01.2015р. (вх.№01-54/139/15), яким він долучив до матеріалів справи копію Статуту Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" (нова редакція), затверджену рішенням міської ради від 21.02.2013р. №34/41, зареєстрованого 28.02.2013р. за №4000205.

Позивач в судовому засіданні 14.01.2015р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 14.01.2015р. та у письмовому відзиві на позовну заяву №б/н від 12.01.2015р. (вх. № 01-54/247/15 від 14.01.2015р.) позов заперечив, вказавши, що між сторонами договір щодо надання послуг не укладений. Оскільки відповідач у зв'язку з встановленням в квартирі індивідуальної системи опалення повинен був оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування.

Повідомив, що розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач не відповідає Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006р. Методика розрахунку боргу по втраті тепла існуючими трубопроводами відсутня.

Зауважив, що стояки, які проходять через дане приватизоване приміщення, термоізольовані відповідним матеріалом, про що повідомлено позивача та складено відповідні акти.

Зазначив, що позивач нарахування боргу за втрату тепла проводить на підставі угоди від 01.10.2004р. №384, яку не можна вважати договором про надання послуг, оскільки з її змісту не вбачається виникнення будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем та в ній не зазначено істотних умов договору.

Вказав, що у вказаній угоді №384 від 01.10.2004р. мова йде тільки про втрату тепла існуючими стояками, про послуги щодо опалення місць загального користування та відповідну оплату взагалі нічого не зазначено, а тому дана угода не є підставою для оплати споживачем коштів за надані послуги, так як останні фактично за угодою не надавались. Таким чином, оплата послуг за втрати тепла існуючими трубопроводами та методика розрахунку цих послуг нормативно-правовими актами не передбачена, а тому в позові просив відмовити.

Посилався на п.п. 8, 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, ст.ст. 1, 13, 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 626 ЦК України.

Ухвалою суду від 14.01.2014р. розгляд справи відкладався згідно ст.77 ГПК України, зважаючи на представлення додаткових доказів безпосередньо в судовому засіданні та необхідності витребування додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 28.01.2015р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про збільшення розміру позовних вимог б/н (вх.№01-65/28/15 від 28.01.2015р.), в якій вказав, що при розрахунку 3% річних було допущено помилку, а саме кількість днів прострочення платежу в листопаді 2010 року становила 10 днів, а не 15, а в листопаді 2014 року-20 днів, а не 15, тому сума нарахованих 3% річних за період з 21.11.2010р.-по 20.11.2014р. становить 128,54грн. При розрахунку суми індексу інфляції не було враховано наявності інфляції в розмірі 1,9% у листопаді 2014 року та з розрахунку виключено листопад 2010 року як місяць, в якому фактично необхідно було внести плату за жовтень 2010р., тому сума індексу інфляції за період з грудня 2010р.-по листопад 2014р. становить 415,44грн.

З врахуванням вищезазначеного просив суд стягнути з відповідача 4 325,84грн., в т.ч. 3 781,86грн.-основного боргу, 128,54грн.-3% річних за період з 21.11.2010р.-по 20.11.2014р. та 415,44грн.- суми індексу інфляції за період з грудня 2010р.-по листопад 2014р.

Крім того, в заяві б/н від 28.01.2015р. (вх.№01-54/771/15) просив витребувати від відповідача погодження відповідних служб та проектну документацію на встановлення індивідуального опалення у належному йому приміщенні.

Долучив до матеріалів справи копію листа від 19.01.2015р. №58.

У додаткових поясненнях (вх.№01-54/772/15 від 28.01.2015р.) вказав, що у багатоквартирному будинку стояки опалювальної системи транзитом проходять через квартири (приміщення). При відключенні тільки опалювальних приладів обігрів приміщення здійснюється від стояків, відключити які технічно неможливо для однієї квартири (приміщення). При відключенні від центрального опалення окремої квартири (приміщення) погіршуються санітарно - гігієнічні умови у ній та суміжних приміщеннях, що може призвести до погіршення технічного стану. Внутрішньо будинкові системи опалення належать до інженерного обладнання будинку і є його невід'ємною частиною. У випадку встановлення в приміщенні власного джерела теплопостачання відбувається надходження тепла від існуючих труб системи централізованого опалення. При проведенні робіт по відключенні приміщення по вул. Незалежності, 66 від мереж централізованого опалення був зроблений розрахунок на визначення тепловіддачі трубопроводів системи централізованого опалення. Тепловіддача стояків системи централізованого опалення розрахована згідно СНІП 2.04.05- 91 "Опалення, вентиляція і кондиціювання". Таким чином, даним розрахунком зроблено висновок та встановлено, що витрати тепла існуючими трубопроводами системи централізованого опалення, що проходять через квартиру складають при ізоляції труб - 0,142Гкал/міс.

Щодо нарахування місячних сум боргу, повідомив, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12.11.2009р. № 531 затверджено вартість 1 ГКал, яка становила 822,7351 грн. Дані тарифи діяли до 01.10.2011р. Таким чином, нарахування за послуги в жовтні місяці 2010 року становило 0,071 ГКал (за 15 днів) х 822,7351 грн. = 58.42 грн.

Нарахування за послуги в листопаді 2010р. - березень 2011р. становило 0,142 ГКал х 2,7351 грн. = 116,83 грн. Нарахування за послуги в квітні місяці 2011 року становило 0,071 ГКал (за 15 днів) х 822,7351 грн = 58.42 грн. Постановою НКРРКП України №6 від 30.09.2011р. затверджено вартість 1 ГКал, яка становила 1 136,44грн. Дані тарифи діяли до 01.01.2014р. Таким чином, нарахування за послуги в жовтні місяці 2011 року становило 0,071 ГКал (за 15 днів) х 1 136,44 грн.=80,69 грн. Нарахування за послуги в листопаді 2011р. - березень 2012 р. становило 0,142 ГКал х 1136,44 грн = 161,38грн. Нарахування за послуги в квітні місяці 2012 року становило 0,071 ГКал (за 15 днів) х 1136,44 грн. = 80,69 грн. Нарахування за послуги в жовтні місяці 2012 року становило 0,092 ГКал (за 19 днів) х 1136,44 грн. = 104,56 грн. Нарахування за послуги в листопаді 2012 р. - березень 2013 р. становило 0,142 ГКал х 1136,44 грн = 161,38 грн. Нарахування за послуги в квітні, жовтні місяці 2013 року становило 0,071 ГКал (за 15 днів) х 1136,44 грн. = 80,69 грн. Нарахування за послуги в листопаді, грудні місяці 2013 року становило 0,142 ГКал х 1 136,44 грн. = 161,38 грн. Постановою НКРРКП України № 450 від 31.12.2013р. затверджено вартість 1 ГКал , яка становила 966,95 грн. Дані тарифи діяли до 01.04.2014р. Таким чином, нарахування за послуги в січні - березні 2014 року становило 0,142 ГКал х 966,95 грн. = 137,30 грн. Постановою НКРРКП України № 182 від 31.03.2014р. затверджено вартість 1 ГКал, яка становила 1 179,62грн. Дані тарифи діяли до 01.06.2014р. Таким чином, нарахування за послуги в квітні, жовтні місяці 2014 року становило 0,071 ГКал (за 15 днів) х 1 179,62 грн = 83,75 грн. Постановою НКРРКП України № 540 від 16.05.2014р. затверджено вартість 1 ГКал , яка становила 1 199,88 грн. Дані тарифи діяли до 01.07.2014р. Постановою НКРРКП України № 800 від 27.06.2014р. затверджено вартість 1 ГКал, яка становила 1 265,87 грн. Дані тарифи діяли до 01.12.2014р. Таким чином, нарахування за послуги в жовтні 2014 року становило 0,0372 ГКал (за 8 днів) х 1 265,87 грн. = 47,09 грн. Нарахування за послуги в листопаді 2014р. становило 0,142 ГКал х 1 265,87 грн = 179,75грн.

Посилався на ст. 526 ЦК України, п.п. 18, 40 Постанови KM України від 03.10.2007р. № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією", п. 6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання".

В судовому засіданні 28.01.2015р. та у поясненнях (вх.№01-54/773/15 від 28.01.2015р.) представник відповідача, позов заперечив, посилаючись на те, що спірна угода від 01.10.2004р. суперечить вимогам закону та не містить істотних умов, а саме сторонами не визначено предмету, ціни, строку дії угоди, відсутні і визначення прав і обов'язків сторін, строки та порядок проведення розрахунків.

Вказав, що дана угода від 01.10.2004р. згідно вимог чинного законодавства вважається неукладеною, хоча й підписана Талашко В.О. з причини його неуважності. Таким чином, будь-які зобов'язання по даній угоді у відповідача відсутні.

Крім того, зауважив, що позивач у своїх вимогах вийшов за встановлений законом термін позовної давності.

Долучив до матеріалів справи копії акту від 28.01.2015р., угоди №384 від 01.10.2004р., витягу №14735656 від 31.05.2007р., свідоцтва на право власності №133 від 12.04.2007р., інвентаризаційної справи №3854, листа №23-38/673 від18.09.2002р.

Представник позивача в судовому засіданні 28.01.2015р. звернувся до суду з заявою б/н (вх.№01-66/11/15 від 28.01.2015р.), в якій просив, у зв'язку з необхідністю додаткового часу на ознайомлення з матеріалами, наданими відповідачем в судовому засіданні 28.01.2015р., на підставі ст.ст. 69, 77 ГПК України, продовжити термін розгляду справи та відкласти розгляд спору.

В судовому засіданні 28.01.2015р. судом прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог згідно ст. 22 ГПК України.

Отже, має місце нова ціна позову-4 325,84грн.

Ухвалою суду від 28.01.2015р. розгляд справи продовжено та відкладено згідно ст.ст. 69, 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на необхідність витребування додаткових доказів по справі та винятковість даного випадку.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-додаткові письмові пояснення та докази в обґрунтування позовних вимог з врахуванням заперечень відповідача; пояснення щодо правових підстав періоду дії договору, виникнення зобов'язання у відповідача (на підставі чого, суми, періоди); пояснення щодо проекту на підставі якого укладена угода №384; докази оприлюднення тарифів; докази оплати відповідачем теплової енергії за попередні роки; відповідача-письмові пояснення з врахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог; погодження відповідних служб та проектну документацію на встановлення індивідуального опалення у належному йому приміщенні; копію проектно-кошторисної документації на магазин підприємця Талашко В.О.

В судовому засіданні 17.02.2015р. та додаткових поясненнях №448 від 16.02.2015р. (вх.№01-54/1413/15 від 17.02.2015р.) представник позивача позовні вимоги підтримав, вказавши, що тепловіддача стояків системи централізованого опалення розрахована згідно вимог СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция, кондиционирование".

Повідомив, що відключення відповідача від мереж центрального опалення не є підставою для звільнення його від оплати за надані йому послуги.

Про зміну тарифів споживачі були повідомлені шляхом публікації відповідних змін в ЗМІ, а саме в громадсько-політичній газеті "Вісті Ковельщини".

В судовому засіданні 17.02.2015р. та запереченнях б/н від 16.02.2015р. (вх.№01-54/1424/15 від 17.02.2015р.) відповідач заперечив проти поданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на невизнання суми основного боргу, як безпідставно нарахованої, як наслідок не погоджується із нарахуванням 3% річних та суми індексу інфляції.

Водночас, у додаткових поясненнях б/н від 16.02.2015р. (вх.№ 01-54/1425/15) вказав, що угода №384, на яку посилається позивач не є договором поставки (купівлі-продажу) теплової енергії. Втрати тепла транзитними трубопроводами не є видом житлово-комунальних послуг. Позивач ніяких договорів про надання послуг з відповідачем не укладав.

Зазначив, що відповідно до розділу 8 Прикінцевих положень ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим законом у зазначений строк, втрачають чинність. Тому, на його думку, угода №384 від 01.10.2004р. не відповідає вимогам даного закону.

Зауважив, що СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция, кондиционирование" не передбачає методики визначення та нарахування боргу по втраті тепла існуючими трубопроводами, а тому розрахунок позову є безпідставним, а надані позивачем нарахування сум боргу не стосуються втрат тепла транзитними трубопроводами.

Вказав, що дана угода є нікчемною, так як послуги по відпуску теплової енергії відповідачу абсолютно не надавались, їх кількість та об'єми не встановлені договором та фактично не проводились. Із даної угоди не вбачається будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем за надані послуги.

Повідомив, що вищевказана угода не містить істотних умов договору, передбачених ст. 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги".

Зазначив, що втрати тепла існуючими трубопроводами, що проходять через квартиру, згідно чинного законодавства, не є видом комунальних послуг, що надаються теплопостачальною організацією, тому втрати тепла не можуть бути предметом договору, так як не відносяться до переліку наданих послуг теплопостачальною організацією.

Долучив до матеріалів справи копію проектної документації на встановлення індивідуального опалення на магазин Підприємця Талашко О.В., що знаходиться в м. Ковелі, вул. Незалежності, 66.

В судовому засіданні 17.02.2015р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 24.02.2015р. до 15:00год. для надання сторонам можливості ознайомитись з поданими ними в судовому засіданні додатковими поясненнями та запереченнями та представити пояснення щодо цього.

В судовому засіданні 24.02.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі.

Водночас, в додаткових поясненнях №535 від 24.02.2015р. (вх.№ 01-54/1647/15 від 24.02.2015р.) вказав, що посилання відповідача на невідповідність угоди № 384, укладеної між ПТМ "Ковельтепло" та відповідачем типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення є безпідставними з огляду на наступне.

Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Предметом вищевказаного договору є своєчасне надання споживачеві послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а не відшкодування втрат тепла існуючими трубопроводами системи централізованого опалення.

Як зазначає сам відповідач, типового договору на відшкодування втрат тепла існуючими трубопроводами системи централізованого опалення не існує.

Враховуючи наведене вище, угода № 384, укладена між ПТМ „Ковельтепло" та Талашко В.О. не повинна відповідати типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, оскільки предметом вказаної угоди є участь відповідача у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку (відшкодування втрати тепла існуючими трубопроводами при ізольованих стояках), оскільки у багатоквартирному будинку стояки опалювальної системи транзитом проходять через квартири (приміщення). При відключенні опалювальних приладів обігрів приміщення здійснюється лише від стояків, відключити які технічно неможливо для однієї квартири (приміщення).

Зауважив, що втрати тепла існуючими трубопроводами не є видом житлово- комунальних послуг, а тому угода на відпуск теплової енергії не є тотожною договору про надання житлово- комунальних послуг.

Повідомив, що угода №384 від 01.10.2004р. на сьогоднішній день є чинною, в установленому законодавством порядку судом недійсною не визнавалась.

Долучив до матеріалів справи копії претензій ПТМ "Ковельтепло", адресованих Талашко В.О. №795 від 13.04.2011р. та №1447 від 10.05.2013р.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.02.2015р. та додаткових поясненнях від 24.02.2015р. (вх.№ 01-54/1653/15) позов заперечив.

Вказав, що приміщення відповідача місць загального користування не містить, має окремий зовнішній вхід, між сторонами договір на підставі Типового договору про надання послуг (купівлі-продажу) щодо постачання теплової енергії не укладено, підстав для укладання договору немає, послуги по теплозабезпеченню відповідачу не надавались.

Зауважив, що відповідач не споживав теплову енергію, а тому не є суб'єктом правовідносин у сфері надання послуг, а розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач не відповідає Методиці розрахунку кількості тепла, спожитого на опалення місць загального користування, затвердженої Міністерством ЖКГ від 31.10.2006р., а Методика саме по розрахунку боргу по втраті тепла існуючими трубопроводами на період 2004 року і на даний час взагалі відсутня. СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция, кондиционирование", на які посилається позивач як на підставу проведення розрахунку по тепловіддачі стояків опалення є будівельними нормами, які застосовуються при проектуванні опалення, вентиляції, кондиціюванні приміщень і споруд, а не методикою визначення втрат тепла існуючими трубопроводами.

Зазначив, що в угоді №384 від 01.10.2004р. зазначено, що втрати тепла становлять 97,12грн. за 6 місяців, або 16,18грн. на місяць, а в поданому суду розрахунку боргу ця сума зросла до 179,86грн. Ніяких інших угод, змін і доповнень до даної угоди сторонами не вносилось і не укладалось.

Повідомив, що позивачем в своїх вимогах порушено установлений законом термін позовної давності, оскільки розрахунок боргу та інших нарахувань позивач проводить з жовтня 2010 року.

Господарський суд, заслухавши пояснення пердставників сторін, дослідивши додані до матеріалів справи докази та визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

01 жовтня 2004 року між Підприємством теплових мереж "Ковельтепло", в особі директора Бойка Володимира Івановича, який діє на підставі статуту та Фізичною особою-підприємцем Талашко Василем Олександровичем, який у встановленому законом порядку набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності, було укладено угоду №384 на відпуск теплової енергії (на втрати тепла існуючими трубопроводами системи центрального опалення) у приміщенні магазину "Альта" по вул. Незалежності, 66 в м. Ковелі. Згідно угоди втрати тепла у відповідності до проекту, що підлягають додатковій оплаті при ізольованих стояках в зимовий період, становлять 0,142 Гкал/міс., вартість яких складає 97,12грн. за 6 місяців.

Дане нежитлове приміщення промтоварного магазину належить відповідачу.

Дана угода підписана сторонами, підписи скріплені їх печатками. (а.с. 10)

Як встановлено судом, нежитлове приміщення магазину "Альта", що розташоване за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 66 було від'єднано від системи централізованого опалення будинку, а стояки централізованого опалення були термоізольовані термофлексом, про що свідчить і акт від 28.01.2015р. (а.с.94).

У зв'язку із встановленням відповідачем індивідуального опалення позивачем проводились нарахування тільки за тепловіддачу від транзитних трубопроводів, які проходять через нежитлове приміщення, згідно затверджених тарифів.

Позивач, наполягаючи на задоволенні позовних вимог посилався на те, що ПТМ "Ковельтепло" надавало послуг теплопостачання згідно з угодою, відповідно до якої відповідачу було відпущено теплову енергію протягом жовтня 2010р.-листопада 2014р. на загальну суму 3 781,86грн., дана угода не визнана недійсною, а тому підлягає виконанню, внаслідок чого просив стягнути суму заборгованості згідно наданого ним розрахунку, вказавши, що відключення від мереж центрального опалення не є підставою для звільнення від такої участі.

Проте, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, суд з позицією позивача погодитись не може з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено угоду, що за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Угода від 01.10.2004р. №384 предметом судових розглядів не виступала, недійсниою судом не визнавалась, сторонами розірвана не була.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до пункту 8 цих Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Постачання теплової енергії за змістом ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є одним із видів комунальних послуг.

Згідно із ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, який відповідно до ст. 26 цього Закону повинен містити передбачені в цій статті істотні умови.

Дослідивши угоду №384 від 01.10.2004р., суд приходить до висновку, що зазначена угода не містить істотних умов, наявність яких передбачена ст. 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", зокрема: 1) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 2) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 3) права та обов'язки сторін; 4) порядок контролю та звіту сторін; 5) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 6) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 7) порядок здійснення ремонту; 8) порядок вирішення спорів; 9) перелік форс-мажорних обставин.

Стаття 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на виконавця покладає обов'язок підготувати договір про надання житлово-комунальних послуг.

В пункті 1 Розділу VIII "Прикінцевих положень" Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності зазначеним законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим законом у зазначений строк, втрачають чинність.

Зміст угоди від 01.10.2004 року, укладеної між позивачем та відповідачем свідчить, що вона не відповідає положенням вищезазначеного закону, а отже позивач зобов'язаний був підготувати новий проект договору з врахуванням положень закону і надати його споживачу для підписання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вимоги закону не були виконані та договір про надання послуг позивачем не був приведений у відповідність до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому згідно з положеннями цього Закону угода від 01.10.2004року втратила чинність.

Відповідно до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання зазначених послуг споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

З наведених правових норм слідує, що відповідач у зв'язку з встановленням в нежитловому приміщенні індивідуальної системи опалення повинен був би оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування.

Договору на надання послуг з централізованого опалення місць загального користування між сторонами укладено не було.

Розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач не відповідає Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року.

Оплата послуг за втрати тепла існуючими трубопроводами та методика розрахунку цих послуг нормативно-правовими актами не передбачена.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що приміщення магазину має відокремлений вхід на вулицю і не має доступу до місць загального користування із приміщення магазину.

Частинами 2,3 статті 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема такими підставами є договори, акти цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки договір, на який посилається позивач як підставу стягнення заборгованості втратив чинність відповідно до положень закону, а нормативно-правовими актами не визначено розрахунок оплати зазначених послуг та їх оплату, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за вказаний позивачем період, та як наслідок 3% річних та суми індексу інфляції.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, в позові Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" до Фізичної особи-підприємця Талашко Василя Олександровича про стягнення 4 325,84грн., слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, підстави віднесення судових витрат на відповідача, у разі відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, у суду відсутні.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 6, 11, 202, 205, 626, 627, 628, 638 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 181 ГК України, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

27.02.2015

Суддя С. В. Бондарєв