ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2015 р.Справа № 916/32/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Мажеру І.О. - адвокат;

від відповідача: Возікова Н.В. (довіреність №333 від 10.10.2014р.);

від третьої особи: Попович Р.А. (довіреність №б/н від 02.02.2015р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТГАРД" до відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк „Південний" та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю „ЛОТОС ОЙЛ" про зобов'язання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» перерахувати суму банківської гарантії 5 000 000,00 грн., суму нарахованих відсотків 37808,22 грн., інфляційних нарахувань 190 000,00 грн, судових витрат 73 080,00 грн., та послуг адвоката 20 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 06.01.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІТГАРД» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» перерахувати суму банківської гарантії 5 000 000,00 грн., суму нарахованих відсотків 37808,22 грн., інфляційних нарахувань 190 000,00 грн, судових витрат 73 080,00 грн., та послуг адвоката 20 000, 00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі, із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

26.01.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку №0401 у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «Південний».

26.01.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛОТОС ОЙЛ" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 30.01.2015р. представником відповідача надано заперечення на позовну заяву з підтверджуючими документами, відповідно до яких, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.02.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОТОС ОЙЛ".

09.02.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОТОС ОЙЛ" надійшли пояснення на позовну заяву, відповідно до яких, останній просит суд задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТГАРД» у повному обсязі.

20.02.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшли заперечення на пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОТОС ОЙЛ".

В судовому засіданні 23.02.2015р. представником позивача надано додаткові пояснення у справі та клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

23.02.2015р. в судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд встановив:

08.09.2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «МІТГАРД» банківську гарантію у вигляді гарантії платежу № 0-19/29723 (банківська гарантія). Зазначена гарантія була надана ТОВ «МІТГАРД» з метою забезпечення зобов'язань ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» за виконання грошових зобов'язань згідно договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року (договір поставки). Сума гарантії склала 10 000 000,00 грн. строком до 31.12.2014р. включно.

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, позивачем було поставлено ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» нафтопродукти (дизельне паливо, бензин), що підтверджується відповідними накладними. Разом з тим, як вказує позивач, за поставлений товар ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» не розрахувалося, що підтверджується рахунками фактурами, накладними, у тому числі товаро-транспортними.

У зв'язку з цим, відповідно до умов гарантії від 08.09.2014 року позивачем було вручено відповідачу вимогу по гарантії платежу за вих. № 2-31/10 від 31.10.2014 року.

Відповідачем, листом від 10.11.2014 року за вих. № 0-86-39412 БТ, було відмовлено у здійсненні оплати за вимогою, оскільки остання визнана як така, що не відповідає умовам гарантії, про що повідомлено Позивача засобами кур'єрської доставки 10.11.2014 року згідно накладної експрес-доставки Меркурій № 2056640.

Відповідно до умов гарантії позивачем було направлено другу вимогу по гарантії платежу за вих. № 2-17/11 від 17.11.2014 р. щодо здійснення оплати за банківською гарантією на суму 3838405,01 грн., в задоволенні якої Відповідачем також було відмовлено з підстав її невідповідності умовам гарантії, про що було повідомлено Позивача листом від 25.11.2014 року за вих. № 0-86-41447 БТ засобами кур'єрської експрес доставки Меркурій згідно накладної № 2046939 від 25.11.2014р.

02.12.2014 року Позивачем на адресу Банку за вих.№ 1-01/12 було направлено третю вимогу про сплату грошової суми відповідно до Гарантії платежу № 0-19-29723 від 08.09.2014 року, а саме 10 000 000,00 грн.

Враховуючи відмову відповідача здійснити оплату за вимогою на суму 5 000 000 грн., позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

09.02.2015р. позивачем надані додаткові пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначено, що наявність заборгованості ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» підтверджується додатковими угодами №№ 3,4 до договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року. Також у поясненнях зазначено, що сторонами договору поставки згідно п. 4.4. договору поставки визначений наступний порядок розрахунків: оплата товару здійснюється або 100% передплатою або іншим шляхом визначеним сторонами додатково у відповідних специфікаціях. Специфікації до договору поставки нафтопродуктів не складалися, тобто поставка товару мала здійснюватися за умови 100% передплати. Позивач не заперечує проти того, що поставка товару, з урахуванням того, що специфікації сторонами не складалися, мала бути здійснена на умовах 100% передплати, однак зазначає, що товар був переданий покупцю без отримання за нього відповідної сплати, а тому позивач вважає, що строки оплати Принципалом порушені так як до правовідносин що склалися між сторонами договору поставки, мають бути застосовані положення ст. 692 ЦК України. За таких обставин, на думку позивача, строки за договором поставки можна вважати порушеними Принципалом.

30.01.2014 року до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.02.2015 року Відповідачем надані суду письмові додаткові пояснення. В обґрунтування заперечень, відповідач зазначив, що за приписами гарантії платежу Гарант здійснює погашення заборгованості за гарантією, якщо Принципал (ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ») не виконав свої зобов'язання з оплати за поставлений за договором поставки товар у строк, обумовлений в договорі. Як вказує Відповідач, надані Позивачем - ТОВ «МІТГАРД» документи (рахунка-фактури, накладні та товарно-транспортні накладні) встановлюють відсутність порушення зобов'язань з боку Принципала, оскільки за договором поставки передача товару здійснюється за умови отримання бенефіціаром 100% передплати. Специфікації сторонами договору не складалися, тобто інші строки договором поставки встановлені не були. З наданих документів, а також зі змісту самої вимоги бенефіціара, із урахуванням п. 4.4 договору поставки, неможливо було встановити, що строки оплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» порушені. 23.12.2014 року на адресу Акціонерного Банку «Південний» надійшов лист ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» за вих.№ 2212/01, в якому зазначено, що між ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» та ТОВ «МІТГАРД» досягнуто домовленості про зміну строків оплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» послуг за договором поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, а саме: зобов'язання ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» по сплаті ТОВ «МІТГАРД» 5 000 000,00 грн. мають бути виконані в строк до 23.12.2014 року, а зобов'язання ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» по сплаті на користь ТОВ «МІТГАРД» 5200 000,00 грн. мають бути виконані в строк до 22.06.2015 року. На підтвердження зазначених домовленостей принципалом надано завірену копію додаткової угоди № 2 від 22.12.2014 року до договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, якою встановлено строк оплати за поставлений товар. Враховуючи зміну строків виконання зобов'язань, 24.12.2014 року Відповідачем здійснено на користь Позивача оплату в розмірі 5000 000,00 грн., про що повідомлено ТОВ «МІТГАРД» згідно листа за вих. № 0-86-46139 БТ від 24.12.2014 р. В іншій частині Банк відмовив Позивачу у задоволені вимоги, внаслідок того що строки оплати щодо сплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» 5000 000,00 грн. є такими, що не настали згідно договору поставки.

09.02.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОТОС ОЙЛ" надійшли пояснення на позовну заяву, відповідно до яких, останній просит суд задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТГАРД» у повному обсязі.

20.02.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшли заперечення на пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОТОС ОЙЛ".

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

05.06.2014 року між ТОВ «МІТГАРД» та ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» був укладений договір поставки нафтопродуктів № МТ-50/К. Предметом даного договору є передача постачальником у власність нафтопродуктів (Товар), та прийняття його покупцем і сплати його ціни.

Згідно п. 4.4. договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, Покупець оплачує товар 100% передплатою, або іншим шляхом визначеним сторонами додатково в відповідних Специфікаціях. Рахунки-фактури виписуються постачальником на підставі підписаної специфікації або заявок покупця.

Специфікації до договору поставки нафтопродуктів не складалися, тобто поставка товару мала здійснюватися за умови 100% передплати.

08.09.2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Південний» надало ТОВ «МІТГАРД» безвідкличну банківську гарантію у вигляді гарантії платежу № 0-19/29723. Зазначена гарантія була надана ТОВ «МІТГАРД» в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» за виконання грошових зобов'язань згідно договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, укладеного між ТОВ «МІТГАРД» та ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» (надалі також договорі поставки). Сума гарантії склала 10 000 000,00 грн. строком до 31.12.2014 року включно.

За вказаною гарантією платежу, Гарант взяв на себе безвідкличні зобов'язання виплатити Бенефіціару будь-яку суму або суми в український гривнях, що разом не перевищують 10 000 000,00 гривень, після одержання вимоги Бенефіціара, яка відповідає всім вимогам цієї Гарантії, містить твердження про те, що Бенефіціар поставив Принципалу замовлений за договором поставки № МТ-50/К від 05.06.2014 року Товар, а Принципал не виконав свої зобов'язання за поставлений за Договором Товар у строк, обумовлений в договорі. Вимога Бенефіціара повинна супроводжуватись завіреними печаткою Бенефіціара копіями несплачених рахунків-фактур на Товар за Договором, та накладних на Товар за Договором що містять відбиток печатки (або штампу) Принципала та відмітку будь-якого представника Принципала про отримання Товару. Письмова вимога Бенефіціара повинна бути пред'явлена Гаранту на паперовому носії у супроводі підтвердження Банку Бенефіціара дійсності підписів на вимозі і повноважень осіб, що підписали вимогу. Термін дії гарантії - до 31.12.2014 року.

Для отримання гарантійного платежу, відповідно до умов гарантії від 08.09.2014 року, позивачем було вручено відповідачу вимогу по гарантії платежу за вих. № 2-31/10 від 31.10.2014 року. Згідно переліку документів, оформленого у вигляді додатку 1, до вимоги додані рахунки на оплату, видаткові накладні та товаротранспортні накладі.

Відповідачем, згідно листа від 10.11.2014 року за вих. № 0-86-39412 БТ, було відмовлено у здійсненні оплати за вимогою, оскільки остання визнана як така, що не відповідає умовам гарантії, про що повідомлено Позивача засобами кур'єрської доставки 10.11.2014 року згідно накладної експрес-доставки Меркурій № 2056640.

Позивачем було направлено Відповідачеві другу вимогу по гарантії платежу за вих. № 2-17/11 від 17.11.2014 р., щодо здійснення оплати за банківською гарантією на суму 3838405,01 грн. Згідно переліку документів, оформленого у вигляді додатку 1, до вимоги додані аналогічні першій вимозі документи.

В задоволенні зазначеної вимоги Відповідачем також було відмовлено, з підстав її невідповідності умовам гарантії, про що було повідомлено Позивача листом від 25.11.2014 року за вих. № 0-86-41447 БТ, засобами кур'єрської експрес доставки Меркурій, згідно накладної № 2046939 від 25.11.2015 р.

02.12.2014 року Позивачем на адресу Банку за вих.№ 1-01/12 було направлено третю вимогу про сплату 10 000 000,00 грн. відповідно до Гарантії платежу № 0-19-29723 від 08.09.2014 року, в якій містяться посилання на виникнення у ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» заборгованості в сумі 10309417,54 грн. внаслідок поставки палива принципалу на умовах договору поставки та не виконання принципалом свого зобов'язання з оплати за поставлене за договором паливо у строк, обумовлений в договорі. У підтвердження факту поставки та отримання товару до вказаної вимоги були надані, зокрема, копії рахунків на оплату №№ 897-899, 907,908, 915, 925, видаткові накладні №№1388, 1389, 1380, 1398, 1400, 1404, 1412, ТТН №№ Р1388, Р1389, Р1380, Р1398, Р1400, Р1404, Р1412 .

08.12.2014 року Відповідач повідомив боржника - ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» про пред'явлення вимоги ТОВ «МІТГАРД» з проханням перевірити наявність у ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» заборгованість, зокрема в сумі 10 000 000,00 грн., та повідомити Банк про результати такої перевірки в розумні строки.

23.12.2014 року на адресу Акціонерного Банку «Південний» надійшов лист ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» за вих.№ 2212/01, в якому зазначено, що між ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» та ТОВ «МІТГАРД» досягнуто домовленості про зміну строків оплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» послуг за договором поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, а саме: зобов'язання ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» по сплаті ТОВ «МІТГАРД» 5 000 000,00 грн. мають бути виконані в строк до 23.12.2014 року, а зобов'язання ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» по сплаті на користь ТОВ «МІТГАРД» 5200 000,00 грн. мають бути виконані в строк до 22.06.2015 року. На підтвердження зазначених домовленостей принципалом надано завірену копію додаткової угоди № 2 від 22.12.2014 року до договору поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, якою встановлено строк оплати за поставлений товар.

24.12.2014 року Відповідачем здійснено на користь Позивача оплату в розмірі 5000 000,00 грн., про що повідомлено ТОВ «МІТГАРД» згідно листа за вих№ 0-86-46139 БТ від 24.12.2014 р. В іншій частині Банк відмовив Позивачу у задоволені вимоги посилаючись на те, що строки оплати щодо сплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» 5000 000,00 грн. є такими, що не настали згідно договору поставки.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань, та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статтей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст. 563 Цивільного кодексу України, вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Відповідно до пунктів 1, 3 Глави 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №639 Банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, має переконатися в достовірності цієї вимоги. У разі отримання вимоги від бенефіціара, банк-гарант (резидент) повинен перевірити справжність підписів на вимозі, або в разі отримання повідомлення від іншого банку про виставлення бенефіціаром вимоги - перевірити ключі, підписи, формат SWIFT. Сплата за вимогою/повідомленням коштів бенефіціару за гарантією, здійснюється банком-гарантом (резидентом) на умовах і в строки, передбачені гарантією для оплати вимоги/повідомлення, та згідно з інструкціями і реквізитами, зазначеними в тексті гарантії та/або у вимозі/повідомленні, отриманими від бенефіціара/банку.

Згідно умов гарантії платежу №0-19-29723, вимога Бенефіціара повинна супроводжуватись завіреними печаткою Бенефіціара копією(ями) несплаченого(них) рахунків-фактур на Товар за Договором, та накладних на Товар за Договором, що містять відбиток печатки (або штампу) Принципала та відмітку будь-якого представника Принципала про отримання Товару. Письмова вимога Бенефіціара повинна бути пред'явлена Гаранту на паперовому носії у супроводі підтвердження банку Бенефіціара (на паперовому носії або повідомленням системи SWIFT) дійсності підписів на вимозі і повноважень осіб, що підписали вимогу.

Судом встановлено, що перша вимога за вих.№2-31/10 від 31.10.2014 року не відповідала умовам гарантії та ч.2 ст. 563 Цивільного кодексу України. Вимога не містила належних документів, які би свідчили про дійсність підписів на вимозі, і підтверджували повноваження особи, що підписала таку вимогу. За таких підстав, Відповідач правомірно листом від 10.11.2014 року за вих. № 0-86-39412 БТ відмовив у здійсненні оплати за гарантією платежу, за першою вимогою.

Друга вимога Позивача за вих. № 2-17/11 від 17.11.2014р. також не відповідала умовам гарантії та ч.2 ст. 563 Цивільного кодексу України. До другої вимоги були додані аналогічні першій вимозі додатки, позивачем також не надані документи, якими би підтверджувалися дійсність підпису та повноваження особи, що підписала вимогу. За таких підстав, суд вважає, що Відповідач правомірно листом від 25.11.2014 року за вих. № 0-86-41447 БТ відмовив у здійсненні оплати за гарантією платежу, за другою вимогою.

Умовами банківської гарантії передбачено, що у вимозі до гаранта або у доданих до неї документах, кредитор повинен вказати, що Бенефіціар поставив Принципалу замовлений за договором Товар, а принципал не виконав свої зобов'язання з оплати за поставлений за Договором Товар у строк, обумовленій в Договорі.

Таке положення гарантії цілком узгоджується з ч.3 ст.563 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у вимогі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, оскільки обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов банківської гарантії та вимог чинного законодавства настає за умови порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

У ч.1 статті 564 Цивільного кодексу України зазначено, що після одержання вимоги кредитора, гарант повинен негайно повідомити про це боржника, і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора, разом з доданими до неї документами, в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Судом встановлено, що третя вимога за вих.№ 1-01/12 про сплату 10 000 000,00 грн., відповідно до Гарантії платежу № 0-19-29723 від 08.09.2014 року, містила: а) документи, які підтверджують дійсність підпису та повноваження особи, що підписала вимогу; б) посилання на виникнення у ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» заборгованості в сумі 10309417,54 грн., внаслідок поставки палива принципалу на умовах договору поставки, та не виконання принципалом свого зобов'язання з оплати за поставлене за договором паливо у строк, обумовлений в договорі. У підтвердження факту поставки та отримання товару до вказаної вимоги були надані, зокрема, копії рахунків на оплату №№ 897-899, 907,908, 915, 925, видаткові накладні №№1388, 1389, 1380, 1398, 1400, 1404, 1412, ТТН №№ Р1388, Р1389, Р1380, Р1398, Р1400, Р1404, Р1412, акт звірки взаєморозрахунків.

Виходячи зі змісту наведених правових норм, суд вважає, що Відповідач, Публічне Акціонерне товариство Акціонерний Банк «Південний» правомірно, з метою встановлення відповідності вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії, зокрема встановлення порушення боржником основного зобов'язання, на виконання ч.3 ст. 563, ч.1 ст. 564 Цивільного кодексу України, листом від 08.12.2014 року повідомило боржника - ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» про пред'явлення вимоги ТОВ «МІТГАРД». Також, на законних підставах, Відповідач просив надати відомості щодо наявності у ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» заборгованості, зокрема на суму 10 000 000,00 грн., в розумні строки.

Суд виходить із того, що поняття розумний строк є суб'єктивним, оціночним поняттям. Найбільш детально розроблене це питання в практиці Європейського Суду з прав людини (Рішення «Кудла проти Польщі», Рішення «Меріт проти України», Рішення «Вергельський проти України») та ін., роз'ясненнях Конституційного Суду України. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить з того, що розумність тривалості необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, та враховуючи критерії, вироблені судом. Першим критерієм є складність справи: складність предмета доказування, обсяг фактів предмета доказування, кількість доказів наданих сторонами; Другим критерієм є поведінка заявника; Третім критерієм є поведінка державних органів.

За таких обставин, «розумність» строку визначається окремо для кожної справи, означає необхідність враховувати всі конкретні обставини, в яких діють учасники правовідносин.

23.12.2014 року на адресу Акціонерного Банку «Південний» надійшов лист ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» за вих.№ 2212/01, в якому зазначено, що між ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» та ТОВ «МІТГАРД» досягнуто домовленості про зміну порядку оплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» послуг з поставки за договором поставки нафтопродуктів № МТ-50/К від 05.06.2014 року, а саме зобов'язання ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» по сплаті ТОВ «МІТГАРД» 5 000 000,00 грн. мають бути виконані в строк до 23.12.2014 року, а зобов'язання ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» по сплаті на користь ТОВ «МІТГАРД» 5200 000,00 грн. мають бути виконані в строк до 22.06.2015 року.

Враховуючи зміст додаткової угоди № 2 від 22.12.2014 року, суд вважає цілком правомірною, здійсненою в розумний строк, відмову Банка у задоволенні частини вимоги, щодо сплати 5 000000,00 грн., оскільки умови договору поставки в частині сплати ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» на користь ТОВ «МІТГАРД» 5000 000,00 грн. порушені не були, та строк оплати ще не наступив, а настане лише 22.06.2015 року.

Таким чином, в спірних правовідносинах не настала така умова виконання Банком «Південний» зобов`язань за гарантією, як безумовне порушення ТОВ «ЛОТОС ОЙЛ» перед ТОВ «МІТГАРД» зобов`язання з оплати за поставлений за договором товар, обов`язковість наявності якої встановлена ч. 3 ст. 563 ЦК України.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 43 ГПК України, доводи позивача про те, що сторонами договору поставки укладалися додаткові угоди №№ 3,4 до договору поставки, якими встановлювався розмір прострочених зобов'язань принципала, до уваги судом не приймаються. Предметом доведення у даній справі є визначення наявності або відсутності підстав для сплати гарантії платежу, виходячи зі змісту вимоги бенефіціара та доданих до такої вимоги документів, на момент розгляду вимоги відповідачем. Додаткові угоди №№ 3,4 не були надані відповідачу, на момент розгляду вимоги, тому не можуть прийматись судом, при здійсненні оцінки законності дій відповідача.

01 січня 2015 року Гарантія у № 0-19/29723 від 08.09.2014р. припинила свою дію, а зобов'язання Відповідача за Гарантією, в силу п.2 ч.1 ст. 568 Цивільного кодексу України, вважаються припиненими.

Виходячи із вищевикладеного, будь-які підстави для сплати Відповідачем на користь Позивача грошових коштів - відсутні. Доводи позивача про те, що ним надано необхідний пакет документів для здійснення гарантійного платежу за банківською гарантією, спростовуються матеріалами справи, та не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку №0401 у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «Південний», господарський суд зазначає наступне.

Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, з тих підстав, що АБ «Південний» у зв'язку з кризою у банківській сфері знаходиться у скрутному матеріальному становищі (закриває свої філії у багатьох містах, а інші філії відповідач переводить у статус регіональних відділень) та не бажає повертати борг у досудовому порядку, а тому у позивача є підстави вважати, що відповідач намагається зняти свої грошові кошти, які знаходяться на його рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових у установах.

Проте, жодних доказів які б підтверджували вказані відомості, позивачем додано до заяви не було, внаслідок чого судом було відкладено розгляд вказаної заяви, до надання позивачем доказів, які б підтверджували обставини викладені у заяві.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проте, позивачем жодним чином не мотивована заява про забезпечення позову та не надано належним чином засвідчених доказів наявності обставин які можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у справі №916/32/15-г.

Враховуючи вищезазначене, заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку №0401 у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «Південний», задоволенню судом не підлягає.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст. 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТГАРД» до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТОС ОЙЛ» про зобов'язання перерахувати суму банківської гарантії 5 000 000,00 грн., суму нарахованих відсотків 37808,22 грн., інфляційних нарахувань 190 000,00 грн., судових витрат 73 080,00 грн., та послуг адвоката 20 000,00 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 02 березня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев