ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2015 р.Справа № 916/207/15-г

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Рівненська обл., м. Острог);

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (м. Одеса);

про зобов'язання виконати певні дії.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: Малишева А.А. (за довіреністю).

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 19.01.2015р. за вх. №218/15 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, Клієнт) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (далі - Відповідач, Банк) про зобов`язання виконати певні дії за договором банківського рахунку №142292/1 від 21.10.2013р., а саме - перерахувати грошові кошти в сумі 146287,00 грн. з рахунку, що відкритий у відділенні №333 АТ "Імексбанк" на рахунок, що відкритий в ПАТ "А-Банк".

Позивач у судовому засіданні надала усні пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на позовних вимогах наполягає, в обґрунтування яких посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за договором банківського рахунку №142292/1 від 21.10.2013р. зобов'язань, розпорядження від 29.12.2014р. щодо перерахування грошових коштів з рахунку, платіжне доручення №36 від 29.12.2014р., виписку по рахунку від 28.11.2014р., просила суд задовольнити позов.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважність причин відсутності не повідомив, витребувані документи не надав, у зв'язку з чим, справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними документами.

У судовому засіданні від 25.02.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

21 жовтня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" укладено договір банківського рахунку №142292/1 (у національній валюті), (далі - Договір) щодо відкриття Банком Клієнту поточного рахунку НОМЕР_2 та зобов'язання приймати та зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження останнього на перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та забезпечувати проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п.9.1 Договору він укладений на невизначений строк та набуває чинності з дня його підписання.

Договір підписаний обома сторонами без зауважень і заперечень та скріплені печатками підприємств.

Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.2.2.1 Договору Клієнта має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку, керуючись вимогами чинного законодавства. Обмеження права Клієнта розпорядження рахунком можливо за рішенням суду, а також у інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 2.2.2 Договору Клієнт має право надавати Банку розпорядження щодо використання коштів на рахунку, отримувати виписки по рахунку та іншу кореспонденцію по здійсненим Клієнтом операціям у Банку, а п. 2.2.7 Договору передбачено, що Клієнт має право давати доручення на списання коштів зі свого рахунку, використовуючи такі види платіжних інструментів як платіжне доручення та акредитив.

Пунктами 2.3.3 та 2.3.4 Договору передбачено, що Банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта згідно умов п.2.1.15, відповідно до якого якщо розрахунковий документ надійшов до банку після операційного часу банк має право виконати доручення Клієнта, що міститься в цьому документі, не пізніше наступного операційного дня.

Частиною 1 статті 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Так, у зв'язку із зазначеними обставинами Клієнт 29.12.2014р. звернувся до Банку із письмовим розпорядженням щодо перерахування грошових коштів з рахунку згідно платіжного доручення №36 від 29.12.2014р. (а.с.13), що додане до цього розпорядження, які відповідач отримав 29.12.2014р. за вх.№1428, про що останнім зроблена позначка на зазначеному розпорядженні (а.с.12).

Про наявність залишку на відповідному рахунку Позивача свідчить копія виписки по рахунку позивача, що видана позивачу відділенням №333 АТ „ІМЕКСБАНК" у м. Рівне від 28.11.2014р. (а.с.14).

Однак, розпорядження щодо перерахування грошових коштів з рахунку згідно зазначеного платіжного доручення на час подачі позову виконано не було.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України, у тому числі і з договорів.

Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як вбачається, докази наявності визначених статтею 1074 Цивільного кодексу України випадків, які можуть обмежити права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Дослідивши обставини спору, судом встановлено факт неналежного виконання Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" прийнятих на себе зобов'язань за умовами договору банківського рахунку №142292/1 від 21.10.2013р.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" про зобов'язання виконати певні дії підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" про зобов'язання виконати певні дії - задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, буд. 12-а, ) перерахувати грошові кошти в сумі 146287 грн 00 коп. з рахунку НОМЕР_2, що відкритий у відділенні №333 АТ „Імексбанк", МФО 328384, на р/р №1434 в ПАТ „А-Банк", МФО 307770.

Стягувачем за наказом є Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, буд. 12-а, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02 березня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков