ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа № 920/1291/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Конященкової Т.В., дов. № 436 від 13.08.2014 р.

відповідача - не з'явився

3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Сумської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" (вх. №4497 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 18.11.14 у справі № 920/1291/14

за позовом ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Сумської обласної дирекції АБ "Укргазбанк"

до Приватного АТ "Будінвест СМ", м. Полтава

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виниченко Інна Володимирівна, м. Суми

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про визнання за ним права власності на трьох кімнатну квартиру № 37 в житловому будинку за адресою: м. Суми, вул. Новомістенська, буд. 1/2.

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.11.2014 р. у справі № 920/1291/14 в позові відмовлено.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Сумської області скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що набуття права власності позивачем на цільові облігації підтверджується безпосередньо рішенням Ковпаківського районного суду від 15.03.2012 та ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.02.2012. Позивач стверджує, що власником майнових прав на квартиру є АБ «Укргазбанк» і первинна реєстрація права власності після може відбуватися лише на ім'я такого власника-інвестора. За таких умов, позивач вважає, що виключається можливість будь-якої іншої особи, окрім позивача, отримати Свідоцтво про право власності на квартиру, тобто здійснити дії, спрямовані на держану реєстрацію права власності. Крім того, позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань за договорами та Проспектом емісії облігацій. В зв'язку з чим позивач вважає, що внаслідок не вчинення відповідачем дій щодо обміру площ квартир та проведення відповідних додаткових розрахунків між сторонами, не повідомлення відповідачем про час та місце виконання зобов'язань, зупинення обігу облігацій, наступили правові наслідки у вигляді зміни умов зобов'язання, а саме: набуття позивачем права власності на нерухоме майно, без здійснення обумовленого раніше погашення облігацій.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 та від 05.02.2015 розгляд справи відкладався.

Відповідач та третя особа відзив на апеляційну скаргу не надали, своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористалися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач та треті особи не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними у справі доказами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до господарського суду, позивач в обґрунтування заявлених позивних вимог зазначив про те, що 04.09.2008 року між позивачем та третьою особою у справі був укладений Кредитний договір № 440/08-ЖКПФ від 04.09.2008 р. на отримання третьою особою кредиту у сумі 492094,00 грн. зі сплатою 22% та з кінцевим терміном повернення 01.09.2034 року.

15.03.2010 року Ковпаківським районним судом м. Суми прийнято заочне рішення по цивільній справі № 2-1634/2010 за позовом АБ "Укргазбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 440/08-ЖКПФ від 04.09.2008 року, яким стягнуто заборгованість в сумі 612794 грн. 91 коп., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави за Договором про заставу цінних паперів (облігацій) № 383/08-ЗЦПФ від 04.09.2008 р. - іменні цільові облігації у бездокументарній формі серії В у кількості 12509 штук номінальною вартістю 400288, 00 грн. емітентом яких є відповідач.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.02.2012 року по справі № 1806/11660/12 встановлено "спосіб виконання судового рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.03.2010 року у справі № 2-1634/2010 в частині обернення стягнення на предмет застави - іменні цільові облігації у бездокументарній формі серії В у кількості 12509 штук і що належать Виниченко Інні Володимирівні, шляхом передачі їх у власність ПАТ АБ "Укргазбанк", емітентом яких є ЗАТ "Будінвест СМ", ринковою вартістю 551000 грн., що розміщені на рахунку в цінних паперах № 005081 в відкритому на ім'я Виниченко Інни Володимирівни в АБ "Укргазбанк".

Однак, у зв'язку з припиненням обігу зазначених вище облігацій із закінченням терміну обігу, перереєстрація цінних паперів на нового власника також не можлива. Тому позивач, враховуючи, що набуття права власності на облігації є підставою для набуття права власності на предмет інвестування, а саме нерухомість - трьохкімнатну квартиру під № 37 загальною площею 125,09 кв. м., в житловому будинку за адресою: м. Суми, вул. Новомістенська, буд 1/2 і звернувся до суду за визнанням права власності на зазначений об'єкт нерухомості.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 316, 328, 331, 392 Цивільного кодексу України, а також обставин справи, за якими встановив, що відповідач не оспорює право власності позивача на спірне майно, а навпаки не заперечує проти визнання права власності, в зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність порушення ним прав або інтересу позивача, а відтак правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності за позивачем на спірне майно.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України може бути визнання права власності.

Отже, предметом спору у даній справі є визнання права власності на об'єкти нерухомості, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Набуття права власності регулюється главою 24 Цивільного кодексу України.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, тільки власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із представлених їм правовстановлюючих документів, а також будь-яких інших доказів, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Позов про визнання права власності - це не договірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод.

Таким чином, для пред'явлення позову про визнання права власності у позивача на момент звернення до суду із відповідним позовом таке право має існувати, а інша особа - відповідач - повинна його оспорювати або не визнавати. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи (йдеться про осіб, які не визнають, заперечують та оспорюють право власності) не перебувають із власником у зобов'язальних правовідносинах.

З наведених норм Цивільного кодексу України випливає, що позов про визнання права власності може пред'являтись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй такого права.

Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За відсутності доказів оспорювання чи невизнання відповідачем права власності позивача на спірні об'єкти нерухомості, відсутні й підстави для визнання права власності на оспорюванні об'єкти нерухомості.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оспорює право власності позивача на спірне майно, а навпаки не заперечує проти визнання права власності, що свідчить про відсутність порушення ним права або інтересу позивача, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог, щодо визнання права власності за позивачем відсутні.

Посилання позивача на не вчинення відповідачем дій щодо обміру площ квартир та проведення відповідних додаткових розрахунків між сторонами, зупинення обігу облігацій не може вважатися безумовною підставою для набуття позивачем права власності на нерухоме майно, без здійснення обумовленого раніше погашення облігацій, оскільки позивачем не підтверджено свого права на спірне майно у розумінні вищезазначених норм чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а також не обґрунтовано нормами матеріального права наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність належних доказів на підтвердження свого права на спірне майно, а також доказів порушення відповідачем права власності позивача на спірне майно.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що позивач ані під час вирішення спору у господарському суді Сумської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого рішення господарського суду Сумської області від 18.11.14 у справі № 920/1291/14

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Сумської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 18.11.14 у справі № 920/1291/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.15

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.