ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р.Справа № 922/124/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС", м.Харків
до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області, м.Харків
про стягнення 64235498,75 гривень
за участю представників:

позивача - Махоніна О.С. (довіреність б/н від 11 лютого 2013 року)

відповідача - Огурцової Л.О. (довіреність б/н від 17 жовтня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2015 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "АСС", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області (відповідача) збитків у розмірі 64235498,75 гривень. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем своєї державної функції, а саме забезпечення стабільності національної грошової одиниці, що призвело до девальвації гривні відносно долара США, в результаті чого позивач зазнав вказаних збитків впродовж 2006-2014 років при виконанні своїх обов'язків за кредитними договорами. Крім того, позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 05 лютого 2015 року.

05 лютого 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду заперечення (вх.№4478) проти позову, в яких зазначив про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів та даних в обґрунтування заявлених позивачем вимог, у зв'язку з чим, просив суд відмовити повністю у задоволенні даного позову. Судом було досліджено надані заперечення та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05 лютого 2015 року було оголошено перерву до 02 березня 2015 року.

27 лютого 2015 року представник позивача надав до суду супровідним листом (вх.№7687) додаткові документи на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

02 березня 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду доповнення до заперечень (вх.№7959) на підтвердження своєї правової позиції по даній справі. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 02 березня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02 березня 2015 року проти позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у наданих запереченнях та їх доповненнях.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "АСС" (позивачем), для забезпечення власних потреб у фінансових ресурсах, впродовж 2006-2014 років було укладено ряд договорів із різними банківськими установами України щодо залучення кредитних коштів в іноземній валюті, серед яких:

- кредитний договір №07/089/06-KJlT від 11 вересня 2006 року, укладений з Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк";

- кредитний договір №07/075/06-KJIT від 25 липня 2006 року, укладений з Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк";

- кредитний договір №07/003/08-КЛГ від 05 лютого 2008 року, укладений з Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк";

- кредитний договір №28/2008 від 21 лютого 2008 року, укладений з Відкритим акціонерним товариством "Мегабанк";

- кредитний договір №01 в/2007 від 19 лютого 2007 року, укладений з Відкритим акціонерним товариством "Мегабанк";

- кредитний договір №13в/2008 від 07 жовтня 2008 року, укладений з Відкритим акціонерним товариством "Мегабанк";

- договір про надання відкличної не відновлювальної кредитної лінії №01/К-07 від 19 липня 2007 року, укладений між з Відкритим акціонерним товариством КБ "Південкомбанк";

- договір кредитної лінії №01-В від 17 грудня 2010 року, укладений з Публічним акціонерним товариством КБ "Експобанк";

- договір комісії №1212/0055/НА/ІМРА про відкриття акредитива від 26 грудня 2007 року, укладений із Закритим акціонерним товариством КБ "ПриватБанк";

- договір комісії №2812/0057/НА/ІМРА про відкриття акредитива від 29 січня 2008 року, укладений між із Закритим акціонерним товариством КБ "ПриватБанк";

- кредитний договір №04-1264 від 14 вересня 2011 року, укладений між з Публічним акціонерним товариством "ПУМБ".

У зв'язку із значним здешевленням гривні по відношенню до долара США за період з 2006 року по 2014 рік, позивач був вимушений переплатити банківським установам за кредитними договорами. Через різкі коливання курсу гривня/долар позивач зазнав матеріальної шкоди у розмірі 64235498,75 гривень, пов'язаної із знеціненням національної валюти, що й стало підставою для звернення до суду із позовом, в якому, на думку позивача, відповідна матеріальна шкода була завдана саме бездіяльністю Національного банку України щодо підтримання стабільності грошової одиниці.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 99 Конституції України, забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України. Аналогічне за змістом посилання міститься й у статті 6 Закону України "Про Національний банк України".

Однак, визначення поняття "стабільність грошової одиниці України" чинне законодавство України не містить.

Крім того, згідно із статтею 36 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу.

Однак, як слушно зазначає відповідач, зі змісту вищевказаного закону не випливає обов'язку Національного банку щодо встановлення на незмінному рівні офіційного курсу гривні по відношенню до долара США.

У відповідності до приписів статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, завдання збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Згідно із статтею 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження хоча одного із трьох елементів складу правопорушення, окрім вини відповідача.

Крім того, суд не вважає належним доказом бездіяльності відповідача у забезпеченні стабільності національної валюти, рішення Ради Національного банку України №30 від 17 грудня 2014 року, на яке посилається позивач, оскільки останнє носить внутрішньо-інформаційний характер щодо стану виконання основних засад грошово-кредитної політики та її вплив на соціально-економічний розвиток України за підсумками роботи лише за період з січня по жовтень 2014 року.

До того ж, частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом із тим пунктом 4 частини 1 статті 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Суд звертає увагу позивача, що із суті кредитних договорів, вказаних у позові, та норм чинного законодавства України випливає, що зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком позичальника, а тому, не може бути підставою для невиконання зобов'язань за кредитними договорами. Таким чином, ризик зміни зазначених в позовній заяві обставин несе саме позивач.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них, суд приходить до висновку про те, що позивачем належним чином не обґрунтовано розмір збитків та не надано належних доказів протиправ ної бездіяльності відповідача у забезпеченні стабільності національної валюти, доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною бездіяльністю відповідача та спричиненням позивачу заявленої матеріа льної шкоди, не доведено наявність передбачених нормами чинного законодавства умов для стягнення шкоди, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 64235498,75 гривень є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі, а отже задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.99, 129 Конституції України, ст.ст.1054, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, ст.44 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 36 Закону України "Про Національний банк України" та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 06 березня 2015 року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/124/15