ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 910/11117/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 06.08.2014 Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014
у справі№ 910/11117/14
Господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Юджин"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал"
прозобов'язання вчинити дії
за участю представників:

позивача: Сидоренко Ю.А., дов. від 21.01.2015;

відповідача: Парненко А.А., дов. від 19.06.2014;

третьої особи: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2014 у справі № 910/11117/14 (суддя Пукшин Л.Г.) позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді - Новіков М.М., Мартюк А.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2014 у справі № 910/11117/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу від третьої особи не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини.

Між позивачем (Кредитор) та відповідачем (Позичальник) 06.03.2013 укладений кредитний договір №1-0007/13/11-КL, за умовами якого Кредитор відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надав останньому кредитні кошти (кредит) окремими частинами (вибірки), на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах визначеної цим договором граничної суми коштів (кредитний ліміт), а Позичальник зобов'язався вчасно погашати Кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь Кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим договором.

Максимальна заборгованість Позичальника за цим договором (загальна сума усіх вибірок) не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 14 000 000,00 доларів США. Кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 05.03.2014. Кредит надається шляхом перерахування Кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського (-их) позичкового (-их) рахунку (-ів) на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Кредитора, в сумі, що буде зазначена в заявці на отримання вибірки.

За користування кредитом Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього договору в розмірі 12,75 % річних (п.3.2 договору).

Погашення вимог Кредитора за цим договором, незалежно від призначення платежу, визначеного Позичальником у відповідному розрахунковому документі, здійснюється в наступній черговості: прострочені проценти, прострочені комісії, прострочена заборгованість за кредитом, строкові проценти, строкові комісії, строкова заборгованість за кредитом, неустойка (штраф, пеня), інші вимоги Кредитора (відшкодування завданих збитків тощо) (п.4.3 договору).

До зазначеного кредитного договору, сторонами неодноразово вносились зміни. Так, 28.11.2013 укладено договір про внесення змін № 4 до кредитного договору №1-0007/13/11-КL, згідно з яким пункти 1.2-1.3 договору викладено у новій редакції, зокрема, збільшено кредитний ліміт до 15 180 000,00 доларів США, уточнено цільове використання кредиту, продовжено строки користування вибірками, які були надані в рамках кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору позивач за заявками відповідача надав останньому кредит в сумі 24 971 364,59 доларів США. Сума кредиту, яка погашена відповідачем становить 10 000 000,00 доларів США.

Попередніми судовими інстанціями досліджено, що 14.03.2013 відповідно до Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку від 07.11.2012 № 166, між позивачем (Банк) та третьою особою (Вкладник) укладений договір банківського вкладу (депозиту) "Строковий" № 166/2, за умовами якого Вкладник розміщує на депозитному рахунку вільні кошти в сумі 1 265 215,00 доларів США строком з 14.03.2013 по 13.0.03.2014. На виконання умов зазначеного договору, Вкладник 14.03.2013 вніс на відкритий Банком депозитний рахунок обумовлену договором суму грошових коштів.

13.04.2014 між відповідачем (Цесіонарій) та третьою особою (Цедент) укладений договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого Цедент передав, Цесіонарій набув право вимоги, належне Цедентові за договором банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 № 166/2, укладеного між Цедентом та ПАТ "Банк Форум" (Боржник).

За цим договором Цесіонарій набув право розпоряджатись грошовими коштами в сумі 1 270 414,51 доларів США зобов'язання по поверненню яких випливають з договору банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 № 166/2.

Пунктом 8 договору цесії визначено, що Цедент зобов'язаний повідомити Боржника про уступку права вимоги.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано (судом долучено до матеріалів справи) повідомлення третьої особи позивачу про відступлення відповідачу права вимоги (від 13.03.2014 № 01/1) за договором банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 № 166/2 та заяву відповідача від 13.03.2014 №047/4-03/14 про припинення зобов'язання зарахуванням № 3/13-03 щодо сплати частини боргу в сумі 414 718,38 доларів США. При цьому, в своїй заяві відповідач зазначив, що внаслідок проведення зарахування зустрічних вимог, частина зобов'язань перед позивачем по кредитному договору №1-0007/13/11-КL в сумі 414 718,38 доларів США є погашеною. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем щодо погашення заборгованості по кредитному договору від 06.03.2013 №1-0007/13/11-КL становить 14 800 267,16 доларів США.

Однак, як місцевий господарський суд, так і суд апеляційної інстанції повідомлення про відступлення права вимоги та заяву про припинення зобов'язання зарахуванням відхилили, оскільки, за поясненнями позивача, заява та повідомлення 13.03.2014 до нього не надходили.

Також, суди, посилаючись на п. 4.3 та п. 4.4 Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку від 07.11.2012 № 166 та виписку з особового рахунка позивача з 14.03.2013 по 13.03.2014 зазначили про те, що зобов'язання позивача перед третьою особою щодо повернення депозиту та процентів за депозитом припинилось у зв'язку з його виконанням, проведеним належним чином (шляхом перерахування Банком депозитних коштів на поточний рахунок Вкладника у цьому ж банку в день закінчення строку дії договору банківського вкладу - 13.03.2014).

Судами встановлено, що за розрахунком позивача, заборгованість відповідача по кредитному договору №1-0007/13/11-КL становить 16 182 341,21 доларів США, з яких 14 971 364,59 доларів США - заборгованість по поверненню кредитних коштів та 641 297,83 доларів США - заборгованість за нарахованими процентами, пеня за простроченим кредитом та процентами - 569 678,79 доларів США.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив з положень ЦК України, ГК України та дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не доведено належними засобами доказування про відсутність заборгованості за кредитним договором. Також, суди вважали, що

Втім, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Згідно зі ст. ст. 42, 43 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст.526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, за змістом кредитного договору, банк є кредитором позичальника з майновими вимогами про повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 та ч. 1 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Отже, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання процентів або іншого доходу, обумовленого договором банківського вкладу, за користування банком грошовими коштами вкладника, а також повернення суми вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) або на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні на обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, за договором відступлення права вимоги (цесії) відбувається заміна однієї із сторін первісного зобов'язання на певних, визначених договором цесії умовах.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями ст. 602 ЦК України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Місцевий господарський суд та суд апеляційної інстанції, з посиланням на п. 4.3 та п.4.4 Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку від 07.11.2012 №166 зазначили, що відповідно до виписки з особового рахунка позивача, згідно якої 13.03.2014 останнім перераховано кошти з депозитного рахунку на поточний рахунок третьої особи, зазначили про те, що такі дії свідчать про виконання позивачем зобов'язань, які випливають з зазначеного Генерального договору, а тому зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 №166/2 є такими, що припинились.

Пунктом 4.3 Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку від 07.11.2012 №166 визначено, що повернення вкладу або його частини з депозитного рахунку здійснюється Банком самостійно шляхом переказу в безготівковій формі на поточний рахунок Вкладника відповідно до договору депозиту за умови наявності файлу-відповіді про відкриття депозитного рахунку з відміткою про взяття цього рахунку на облік органом державної податкової служби.

Банк відкриває та здійснює обслуговування депозитного рахунку за цим Генеральним договором відповідно до внутрішніх нормативних актів банку та чинного законодавства України. Виписка з такого рахунку є остаточним та безспірним доказом прийняття та/або повернення Банком коштів/банківських металів Вкладнику (п. 4.4 Генерального договору).

Водночас, судами не враховано, що відповідно до п. 7 договору банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 №166/2, у разі дострокового повернення всього вкладу або його частини за ініціативою Вкладника, Вкладник письмово повідомляє Банк про свої наміри за 7 робочих днів до дати отримання вкладу або його частини, зазначених в листі Вкладника.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, судам слід було врахувати умови договору банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 №166/2, зокрема, погоджений сторонами строк розміщення на депозитному рахунку грошових коштів з 14.03.2013 по 13.03.2014 та умови п.7 цього договору.

Суди не дослідили, чи були дотримані зазначені умови договору від 14.03.2013 №166/2, а саме, чи була заява Вкладника (третьої особи) про дострокове повернення всього вкладу за ініціативою Вкладника, оскільки в разі відсутності такої заявки (письмового повідомлення), дострокове 13.03.2014 перерахування коштів з депозитного рахунку на поточний рахунок Вкладника не може бути розцінене як припинення зобов'язання, що випливає з Генерального договору від 07.11.2012 №166 та договору банківського вкладу (депозиту) "Строковий" від 14.03.2013 №166/2 щодо повернення ТОВ "Сантос Капітал" вкладу в розумінні ст. 599 ЦК України.

Що стосується посилання судів на пояснення позивача про ненадходження на його адресу 13.03.2014 повідомлення третьої особи про відступлення відповідачу своїх майнових прав, як владника, за спірним депозитним договором та заяви відповідача про припинення кредитного зобов'язання зарахуванням його зустрічних однорідних вимог до позивача, то колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд першої інстанції під час вирішення спору та апеляційний господарський суд при перегляді рішення в апеляційному порядку, надали оцінку та прийняли до уваги лише пояснення позивача від 23.07.2014, чим порушено вимоги ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Повнота оцінки доказів означає, що суд зобов'язаний дослідити й оцінити всі зібрані у справі докази, які є допустимими.

В силу положень ГПК України, господарський суд не лише вправі, а й повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмета доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

Статтею 36 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

З'ясувавши, що доводи позивача та відповідача стосовно отримання позивачем повідомлення третьої особи про відступлення відповідачу права вимоги від 13.03.2014 №01/1 та заяви відповідача від 13.03.2014 № 047/4-03/14 про припинення зобов'язання зарахуванням № 3/13-03 є суперечливими, судам слід було запропонувати відповідачу надати оригінали зазначених документів на яких наявна відмітка про отримання їх позивачем та відтиск печатки останнього для огляду в судовому засіданні.

Зазначені вимоги процесуального закону попередніми судовими інстанціями не виконані.

Крім того, суд не позбавлений права, в подальшому в разі необхідності, скористатись можливістю призначити відповідну судову експертизу, якщо роз'яснення спірного питання (якщо воно залишиться взаємно суперечливим), яке виникло при вирішення господарського спору, буде потребувати спеціальних знань, оскільки з'ясування отримання наведених вище документів позивачем, є суттєвим та важливим питанням для вирішення даного спору.

Якщо буде встановлено, що внаслідок зустрічного зарахування вимог за кредитним договором та договором банківського вкладу (в період строку розміщення на депозитному рахунку грошових коштів з 14.03.2013 по 13.03.2014), зобов'язання відповідача перед позивачем за кредитним договором в сумі 414 718,38 доларів США та сплати процентів є припиненими, то зазначену суму слід враховувати при визначенні наявності (або відсутності) залишку заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 06.03.2013 №1-0007/13/11-КL.

При цьому, необхідно надати увагу тому факту, що у ПАТ "Банк Форум" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14.03.2014 по 13.06.2014 згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.03.2014 №14 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації", тоді як повідомлення третьої особи про відступлення відповідачу права вимоги №01/1 та заява відповідача № 047/4-03/14 про припинення зобов'язання зарахуванням № 3/13-03 оформлені 13.03.2014, тобто до введення тимчасової адміністрації.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Наведене свідчить, що, під час розгляду справи місцевим господарським судом та апеляційного перегляду, господарськими судами попередніх інстанцій допущено порушення ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101 ГПК України, що є підставою для скасування прийнятих у цій справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Касаційна інстанція, в силу приписів ст. 1117 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 у справі № 910/11117/14 скасувати.

Справу № 910/11117/14 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР