РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015Справа №910/29258/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 39 223,72 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Дмітрієв Р.І. - довіреність №830 від 01.12.2014 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 39 223,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну Скирневському В.О., який є страхувальником позивача, було завдано матеріальної шкоди, яка була відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 39 223,72 грн. - матеріальної шкоди в порядку регресу, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 10.02.2015 року.

23.01.2015 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшли документи по справі.

В судове засідання, призначене на 10.02.2015 року представники сторін з'явилися.

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Левицького А.А.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.2015 року заперечував проти задоволення поданого клопотання.

Представник відповідача 10.02.2015 року подав клопотання про витребування доказів у позивача.

Згідно з ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення поданого клопотання не заперечував.

Враховуючи необхідність витребування у позивача доказів по справі, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 17.02.2015 року.

17.02.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 17.02.2015 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 17.02.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 17.02.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2013 року між Скирневським В.О. (далі по тексту - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі по тексту - страховик, позивач) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0489161.143 (далі за текстом - Договір), за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки «Пежо», державний номер АА8121ЕВ (далі по тексту - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

З матеріалів справи слідує, що 07.05.2014 року в м. Києві на пл. Харківській, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, та транспортний засіб марки «Мітсубіші», державний номер АІ7484ВТ, яким керував Левицький А.А., у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (Протокол огляду транспортного засобу від 13.05.2014 року, Звіт; наявний у матеріалах справи).

Відповідно до Страхового акту №1484.206.14.01.01 від 04.06.2014 року вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 38 723,72 грн.

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія заяви в матеріалах справи), позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт, видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові (зазначені документи містяться в матеріалах справи) у розмірі 39 223,72 грн.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Майнова шкода, завдана страхувальникові позивача була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору, однак постановою Дарницького районного суду м. Києва (суддя Коронек А.М.) від 03.07.2014 року справа №753/10424/14-п, винним у ДТП визнано водія транспортного засобу марки Мітсубіші», державний номер АІ7484ВТ, - Левицького А.А.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність Шевчекно І.Т. (власник транспортного засобу марки Мітсубіші», державний номер АІ7484ВТ) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі по тексту - відповідач) , відповідно до Полісу серія АС №2297484, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Судом встановлено, що страховик виконав своє грошове зобов'язання 18.06.2014 року на підтвердження чого позивач надав суду платіжне доручення №14562 від 18.06.2014 року на суму 80 413,65 грн. (з яких 39 223,72 грн. виплачено Скирневському В.О., 38 723,72 грн. - вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала, 500,00 грн. - витрати на евакуацію транспортного засобу).

Відповідно до Полісу АС №2297484 ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 500,00 грн. (копія Полісу міститься в матеріалах справи).

Відзив відповідача на позовну заяву не приймається судом в якості належного та допустимого доказу та спростовується наявними в матеріалах справи документами та чинним законодавством.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач визнав позовні вимоги, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 39 223,72 грн. - матеріальної шкоди в порядку регресу, підлягають частковому задоволенню з врахуванням франшизи (500,00 грн.) і становлять 38 723,72 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (04073, м. Київ, ПРОСПЕКТ МОСКОВСЬКИЙ, будинок 9, ) 38 723 (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 72 коп. - матеріальної шкоди в порядку регресу, 1 803 (одну тисячу вісімсот три) грн. 71 коп. - судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 20.02.2015 року.