КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 910/14403/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Баранця О.М.

Від позивача -Каракоця О.Р. ( довір. №Э.37.7.0.0/Д-305 від 28.07.2011);

Від відповідача -не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2014

у справі №910/14403/14 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Інгосстрах"

до Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 24409,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2014р. у справі №910/14403/14 позов задоволено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що оскільки позивачем відповідно до страхового акту визнано дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплачено страхове відшкодування страхувальнику, відповідно до умов договору страхування, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Винна в дорожньо-транспортній пригоді особа, на час вчинення ДТП, виконувала трудові обов'язки перед відповідачем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що двічі заявляв у суді про пропуск позовної давності позивачем, проте судом не застосовано норми законодавства щодо пропуску строку позовної давності.

Крім того, як зазначає скаржник, доданий до позовної заяви звіт стосується передньої частини автомобіля, а не задньої, таким чином позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015р. у справі №910/14403/14 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2015р.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився представник відповідача.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 28.01.2015р.), явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, про причини неявки відповідач суду не повідомив, з урахуванням думки представника позивача, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

21.02.2008р. між позивачем, як страховиком, та Продайвода А.М., як страхувальником, укладено договір страхування № DNP0AK00069246, відповідно до умов якого страховиком застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля Mitsubishi д.р.н. АЕ6633ВН.

15.01.2010 в м Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mitsubishi д.р.н. АЕ6633ВН., під керуванням Кузнець Ж.А., автомобіля Mitsubishi д.р.н. АЕ8051ВЕ, під керуванням Домашенко Р.І., автомобіля Subary д.р.н. 04000АН під керуванням Сизова О.С., автомобіля ВАЗ 21214 д.р.н. АЕ0310АТ під керуванням Гудзь О.Г. та автомобіля Fiat д.р.н. 3596 ЕН під керуванням Антонюк В.М., що вбачається з довідки ДАІ № 8553754.

Справа про адміністративне правопорушення розглядалась у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська в результаті гр. Антонюк В.М. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що не заперечується сторонами.

На підставі страхового акту №И-1136 від 27.02.2010, згідно якого дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, позивачем виплачене страхове відшкодування в розмірі 24409,62 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №2293 від 02.03.2010.

Господарським судом міста Києва встановлено, що Антонюк В.М., винний у вчиненні дорожньо-транспорної пригоди, на час вчинення, виконував трудові обов'язки перед відповідачем.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до вимог ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнення з відповідача 24 409,62 грн. місцевий господарський суд не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявний відзив Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в якому відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п.п.7 п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81 1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за приписом частини шостої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Враховуючи сплату страховиком (позивачем) страхового відшкодування на користь страхувальника 02.03.2010р., перебіг позовної давності почався саме 02.03.2010р. та закінчився 02.03.2013р.

За захистом своїх інтересів позивач звернувся до суду, згідно відмітки пошти на конверті, в якому позивачем надіслано позовну заяву до суду - 11.07.2014р., тобто з пропуском строку позовної давності, заяв та клопотань з поясненнями поважності причин пропущення строку позивач суду не надав, а тому у місцевого господарського суду були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнення з відповідача 24 409,62 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-103, 105-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2014р. у справі № 910/14403/14 скасувати.

3.В позові відмовити.

4.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14403/14.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

О.М. Баранець