РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/761/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО"
про відшкодування шкоди в порядку регресу 50 000,00 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Приходько Я.В. (дов. № 1312 від 03.06.2014 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24 лютого 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (надалі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (надалі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 50 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року порушено провадження у справі № 910/761/15-г та призначено справу до розгляду на 10.02.2015 року.

09.02.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на часткове виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 10.02.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.01.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 року розгляд справи відкладено на 24.02.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 22.02.2015 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 22.02.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 01042, м. Київ, вул. провулок Новопечерський, буд. 19/3, на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання підтверджується підписами уповноважених осіб Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик) та Публічним акціонерним товариством "Комерційним банком "Інвестбанк" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № К-029/000/13, відповідно до умов якого страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2013 року у м. Одеса по вул. Шмідта сталася дорожньо - транспортна пригода (надалі по тексту - ДТП) за участю автомобіля марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР та автомобіля марки "ВАЗ 2110", державний номер СА 1818 ВО, яким керував Хворостенко Б.В.

ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля марки "ВАЗ 2110", державний номер СА 1818 ВО, правил дорожнього руху України, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з постановою Приморського районного суду міста Одеси від 05.03.2014 року у справі № 522/3194/14-п.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "ВАЗ 2110", державний номер СА 1818 ВО, за шкоду завдану майну третіх осіб під час ДТП, була застрахована Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5302341 від 27.06.2013 року.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи про вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР від 28.01.2014 року, складеного Фізичною особою - підприємцем Рижовим О.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР в результаті його пошкодження при спірній ДТП становить 68 938,77 грн.

Позивач, виходячи з висновку автотоварознавчої експертизи від 28.01.2014 року та враховуючи умови страхування, визначив розмір страхового відшкодування в сумі 95 593,89 грн., про що склав страховий акт № КАСКО/029/000/14/0006 від 04.03.2014 року та розрахунок суми страхового відшкодування.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № К-029/000/13 від 18.04.2014 року, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в сумі 95 593,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 125 від 05.03.2014 року (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

Зважаючи на вищенаведене, 24.06.2014 року позивач, звернувся до відповідача з заявою за вих. № 2464/17 на виплату страхового відшкодування у розмірі 95 593,89 грн.

Проте, відповідач жодним чином не відреагував на зазначену регресну вимогу, на момент подання позовної заяви, відповідачем страхове відшкодування на користь позивача сплачене не було.

Приймаючи до уваги ліміт відповідальності відповідача та розмір франшизи, які передбачені полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АС/5302341 від 27.06.2013 року, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 95 593,89 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортним засобом "ВАЗ 2110", державний номер СА 1818 ВО, яким керував Хворостенко Б.В., спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому позивачем автомобілю марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вина водія, який керував автомобілем "ВАЗ 2110", державний номер СА 1818 ВО, встановлена у судовому порядку, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з постановою Приморського районного суду міста Одеси від 05.03.2014 року у справі № 522/3194/14-п.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "ВАЗ 2110", державний номер СА 1818 ВО, за шкоду завдану майну третіх осіб під час ДТП, була застрахована Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5302341 від 27.06.2013 року. Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з 27.06.2013 року до 26.06.2014 року.

Пунктом 1.4 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особи, відповідальність яких застрахована, - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки "Toyota Camry", державний номер ВН 0436 ВР відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5302341 від 27.06.2013 року, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № К-029/000/13 від 18.04.2014 року, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Враховуючи визначені полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5302341 від 27.06.2013 року розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також встановлену судом вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати у розмірі 50 000,00 грн.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 50 000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" 50 000,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати з судового збору покладаються на відповідача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (01042, м. Київ, вул. провулок Новопечерський, буд. 19/3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 40, ) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн., 00 коп. заборгованості, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 02.03.2015 року

Суддя С.В. Стасюк