ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа № 926/1303/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді:Плотніцького Б.Д.

Суддів: Костів Т.С.

Кравчук Н.М.

при секретарі: Лук'яненко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача(скаржника): не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Чернівці

на рішення господарського суду Чернівецької області від 06.11.2014р. (суддя Желік Б.Є.)

у справі №926/1303/14

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Київ

до відповідача 1: Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Чернівці

до відповідача 2: Департаменту інфраструктури містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Чернівецької облдержадміністрації, м.Чернівці

про стягнення заборгованості в розмірі 300 536,79грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 06.11.2014р. (повний текст складено 10.11.2014р.) позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Київ було задоволено у повному обсязі за рахунок першого відповідача. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 300 536,79грн. заборгованості і 6 010,74грн. на відшкодування судового збору у справі.

Дочірнє підприємстоа "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Чернівці, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, є безпідставним, необґрунтованим і незаконним та просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив питання надходження відповідачу 1 коштів від замовника (відповідача 2), а саме Головного управління регіонального розвитку, архітектури та інфраструктури Чернівецької обласної державної адміністрації, правонаступником якого є Департаменту інфраструктури містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Чернівецької облдержадміністрації, після отримання яких, на думку апелянта, він має виконувати зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт. Скаржник вважає, що відповідач 2 у вказаних правовідносинах договору субпідряду є генпідрядником, а тому ненадходження грошових коштів від нього перешкоджає здійсненню оплати за виконані роботи.

Одночасно скаржник вказує на пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки акт виконаних робіт та довідка про вартість виконаних робіт за грудень 2008р. була підписана у 2008 році, тому на його думку, перебіг позовної давності почався у січні 2009 року (і мав сплинути у січні 2012р.), тобто з моменту, коли у позивача виникло право вимагати оплати виконаних робіт. Також апелянт зазначає, що підписання актів звірки взаємних розрахунків не підтверджує існування чи відсутності зобов'язань сторін по договору і не є дією, спрямованою на настання певних юридичних наслідків, а тому не є доказом переривання строку позовної давності, а лише підтверджує наявність заборгованості, щодо якої виник спір.

Сторони у судові засідання 28.01.2015, 11.02.2015 та 25.02.2015р. не з'явились. Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України відповідачі про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень з відповідними ухвалами суду (а.с.179,180). Про наявність поважних причин неявки у судове засідання апеляційної інстанції уповноважених представників суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Всі поштові відправлення, які були направлені на адресу позивача, повернулись до суду. Підставою повернення конвертів з відповідними ухвалами зазначено «За закінченням встановленого терміну зберігання».

11.02.2015р. на адресу суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги, яке у судовому засіданні 11.02.2015р. було задоволено та відкладено розгляд справи на 25.02.2015р.

Відповідно ст.99 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2008р. між ДП "Чернівецький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (генпідрядником) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (субпідрядником) укладено договір субпідряду №100/08-08, відповідно до якого позивач зобов'язаний був у термін до 15.12.2008р. (п.4.1), виконати роботи по відновленню доріг, що перебувають в комунальній власності і які були зруйновані стихією, що сталася 23-27 липня 2008р.

Господарським судом Чернівецької області встановлено, що всі об'єми робіт, узгоджені сторонами в додаткових угодах до договору субпідряду, були виконані позивачем, про що свідчить підписаний відповідачем 1 і посвідчений печаткою підприємства акт приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008р.(а.с.17-19).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, п.п.5.1 - 5.3 договору субпідряду встановлено порядок і строки оплати за фактичне виконання субпідрядником робіт, що здійснюється після підписання довідок форми КБ-2 і КБ-3. Позивачем надано суду довідку про вартість виконаних субпідрядником робіт (ф.КБ-3) та акт приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008р. (ф.КБ-2), які підтверджують виконання субпідрядником взятих на себе за договором зобов'язань у грудні 2008р.(а.с.16-19).

Однак, за виконані роботи відповідач 1 розрахувався частково, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 300 536,79грн. Вказана сума боргу відповідачем 1 визнана, що підтверджується підписаними 18.08.2011р. та 31.07.2013р. актами звірки розрахунків, які підтверджують відновлення строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а частина 3 вказаної статті Кодексу зазначає, що перебіг строку починається заново.

Тому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач за отриманням боргу через суд звернувся в межах дії строку позовної давності. (Аналогічна позиція щодо оцінки акту звірки як події, що перериває перебіг строку позовної давності, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 05.11.2013р. у справі №910/927/13.)

А відтак, твердження апелянта щодо пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки акт виконаних робіт та довідка про вартість виконаних робіт за грудень 2008р. була підписана у 2008 році, тому перебіг позовної давності почався у січні 2009 року (і мав сплинути у січні 2012р.), тобто з моменту, коли у позивача виникло право вимагати оплати виконаних робіт, є не відповідає нормам Закону України і спростовується доказами в матеріалах справи.

Пунктом 5.2 договору субпідряду №100/08-08 передбачено, що оплата підрядних робіт генпідрядником здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт за цим договором після підписання довідок форми КБ-2 і КБ-3, по мірі отримання коштів від замовника.

Згідно умов договору, замовником є Головне управління регіонального розвитку, архітектури та інфраструктури Чернівецької обласної державної адміністрації правонаступником якого є Департаменту інфраструктури містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Чернівецької облдержадміністрації.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором будівельного підряду, до якого застосовуються положення Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1,3 ст.875 ЦК України). Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч.1 ст.882 ЦК України).

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарське зобов'язання виникає, зокрема з господарського договору.

Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 251 ЦК України зазначає, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Подія є явищем об'єктивної реальності, яке відбувається незалежно від волі людини та її суб'єктивної поведінки, на відміну від дій, під якими розуміють обставини, що виникають за волею людини, тобто вольові акти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одночасно, ч.1 ст.212 ЦК України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).З аналізу наведеної норми вбачається, що відкладальна обставина може полягати у діях як однієї зі сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов'язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 4 ст.879 ЦК України зазначає, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком господарського суду Чернівецької області, що з аналізу наведених норм, договір будівельного підряду за своєю правовою природою є відплатним договором, при цьому право підрядника вимагати оплати виконаних робіт, якому кореспондується відповідний обов'язок замовника, обумовлене виконанням робіт належним чином та у погоджений строк і виникає після їх остаточної здачі, якщо інший порядок оплати не погоджений сторонами у договорі.

Одночасно ч.1 ст.838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником як замовник.

Відтак, за договором субпідряду прямих правових зв'язків між замовником та субпідрядником не встановлюється, оскільки у взаємних відносинах функції замовника виконує генеральний підрядник і з цієї причини генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за дії замовника, зокрема, за несвоєчасну оплату останнім виконаних субпідрядником робіт, а також перед замовником - за дії субпідрядника.

Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів(стаття 607 ЦК) або на відсутність вини (ст.ст.614, 617 ЦК України чи ст.218 ГК України), а згідно з постановою Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог до відповідача 2, оскільки судом першої інстанції встановлено, що внаслідок реорганізації замовника за спірним договором - Головного управління регіонального розвитку, архітектури та інфраструктури Чернівецької облдержадміністрації, його правонаступником став Департамент інфраструктури, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Чернівецької облдержадміністрації, про що свідчать розпорядження Чернівецької обласної адміністрації, у т.ч. №264-р від 06.05.2010р.(а.с.61-63), №64-р від 02.2011р.(а.с.64), №353-р від 31.05.2012р.(а.с.65-68), №290-р від 18.05.2013р. Однак, що стосується зобов'язань по заборгованості у даній справі, то подані до суду відповідачем 2 зведені баланси та пояснювальні записки до них, не містять даних про правонаступництво Департаменту щодо заборгованості відповідача 1 по договору субпідряду №100/08-08 від 15.08.2008р(а.с.61-85, 111-142).

З огляду на викладене судова колегія вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку, що положення договору, яке стосується оплати підрядних робіт за умови надходження коштів від замовника будівництва, не є відкладальною обставиною, враховуючи, що така умова, по-перше, стосується лише обов'язку відповідача, при цьому ніяким чином не обумовлюючи відповідного обов'язку позивача з виконання робіт, а по-друге, не відповідає критерію невідомості щодо можливості її настання, оскільки має характер вірогідної, тобто, укладаючи договір з такою умовою, сторони припускали і розраховували саме на належне виконання свого обов'язку замовником будівництва та здійснення ним оплати підрядних робіт на об'єкті реконструкції.

При цьому, умова про надходження коштів від замовника будівництва не може вважатися строком виконання відповідачем взятого на себе обов'язку з оплати прийнятих підрядних робіт, оскільки її настання залежить від суб'єктивної поведінки особи та її вольових дій, а відтак не носить неминучого характеру, який притаманний поняттю строку.

За своїм змістом дана умова договору суперечить не тільки приписам ст.ст.837, 854, 879 ЦК України, якими закріплений принцип відплатності договору підряду, а й самій суті правовідносин, що виникли між сторонами договору, спрямованій на відплатне виконання підрядних робіт на об'єкті.

Відтак, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Чернівецької області правильно застосував норми матеріального права, дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Київ, оскільки позивачем повною мірою доведені ті обставини справи, на які він посилався в підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаним нормам ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували факти, викладені у позовній заяві, а твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Чернівці підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Чернівецької області від 06.11.2014р. по справі №926/1303/14 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Чернівці - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернівецької області від 06.11.2014р. по справі №926/1303/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 02.03.2015р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Т.С. Костів

Н.М. Кравчук