ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Справа № 920/1922/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Гребеник В.І.

відповідача -Гурнак С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4476 С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 01.12.14 р. у справі № 920/1922/14

за позовом Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми

до Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради, м. Суми

про виконання зобов'язання

ВСТАНОВИЛА:

Сумське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить зобов'язати Комунальне підприємство "Сумижитло" Сумської міської ради припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом нарахування мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг; зобов'язати Комунальне підприємство "Сумижитло" Сумської міської ради усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом здійснення мешканцям житлових будинків перерахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із урахуванням плати суб'єктів господарювання операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг, які були отримані у II півріччі 2011 року, 2012 році та січні-червні 2013 року.

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. у справі № 920/1922/14 позов задоволено повністю.

Зобов'язано Комунальне підприємство "Сумижитло" Сумської міської ради припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом нарахування мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг.

Зобов'язано Комунальне підприємство "Сумижитло" Сумської міської ради (40030, м. Суми, вул. Петропавлівська, 70, ідентифікаційний код 37654796) усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом здійснення мешканцям житлових будинків перерахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг, які були отримані у II півріччі 2011 року, 2012 році та січні-червні 2013 року.

Стягнуто з Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради в доход державного бюджету судового збору в сумі 2436,00 грн.

Рішення мотивоване з посиланням на те, що станом на момент розгляду спору відповідачем рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 89 від 31.10.2013 р. не виконано, в установленому порядку не оскаржено, а також те, що відповідач будь-яких заперечень проти позову не подав, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом нарахування мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг; про зобов'язання відповідача усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом здійснення мешканцям житлових будинків перерахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із урахуванням плати суб'єктів господарювання - операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг, які були отримані у II півріччі 2011 р., 2012 р. та січні-червні 2013 р. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень), в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі. Також просить стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 89 від 31.10.2013 р. у справі № 02-06/48-2013, дії КП "Сумижитло" Сумської міської ради, які полягають у стягненні з мешканців житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій без врахування часткового відшкодування витрат суб'єктами господарювання-операторами телекомунікацій на утримання будинків, як плати за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг визнано порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 3 резолютивної частини цього рішення зобов'язано відповідача з 01.12.2013 р. припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом нарахування мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг. Про виконання зобов'язання відповідач повинен повідомити позивача у місячний строк з дати його виконання.

Пунктом 4 резолютивної частини рішення № 89 від 31.10.2013 р. відповідача зобов'язано у шестимісячний строк з моменту одержання рішення усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом здійснення мешканцям житлових будинків перерахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання мешканцям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг

Пунктом 5 рішення за порушення законодавства про захист економічної конкуренції на відповідача накладено штраф у розмірі 20400,00 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем штрафу у встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячний строк з дня одержання рішення, територіальне відділення звернулося до господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення штрафу та пені.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.05.2014 р. у справі № 920/559/14 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради штраф у розмірі 20400,00 грн. та пені у розмірі 20400,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що копію рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 89 від 31.10.2013 р. у справі № 02-06/48-2013 направлено на адресу відповідача 04.11.2013 р., що підтверджується листом № 02-06/3286, отримано представником КП «Сумижитло» Сумської міської ради 08.11.2013 р., в подальшому не оскаржено, станом на 09.01.2014 р. сума штрафу відповідачем не сплачена, а отже законними та обґрунтованими є позовна вимога про стягнення пені у розмірі 20400 грн. 00 коп. та ін..

10.06.2014 р. на виконання рішенням господарського суду Сумської області від 29.05.2014 р. у справі № 920/559/14 виданий наказ.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У позовній заяві позивач зазначає, що станом на дату подання цього позову відповідач не виконав зобов'язання щодо перерахунку мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій, отриманої з липня 2011 р. по червень 2013 р., на суму 1091442,57 грн., що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а також зазначає, що не припинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у п. 2 резолютивної частини рішення позивача, тобто не виконано п. 3 та 4 резолютивної частини вищезгаданого рішення та ін.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що станом на момент розгляду спору відповідачем рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 89 від 31.10.2013 р. не виконано, в установленому порядку не оскаржено, а також те, що відповідач будь-яких заперечень проти позову не подав, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом нарахування мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг; про зобов'язання відповідача усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом здійснення мешканцям житлових будинків перерахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із урахуванням плати суб'єктів господарювання - операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг, які були отримані у II півріччі 2011 р., 2012 р. та січні-червні 2013 р. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню та ін.

Викладені в рішенні господарського суду висновки суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування даного рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь -які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" , антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині зокрема здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно із статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про:

визнання недійсними нормативно-правових та інших актів, зокрема рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю чи розірвання угоди в разі невиконання ними у встановлені строки рішень органів Антимонопольного комітету України про скасування або зміну актів, прийнятих органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно-господарського управління та контролю, або про розірвання угоди;

стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені;

припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України;

безоплатне вилучення товарів з неправомірно використаним позначенням та (або) копій виробів іншого суб'єкта господарювання;

вилучення, накладення арешту на майно, документи, предмети, інші носії інформації у місцях проживання та інших володіннях особи;

з інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону.

Згідно з положеннями ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення органу Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Як зазначено вище, рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 89 від 31.10.2013 р. у справі № 02-06/48-2013, дії КП "Сумижитло" Сумської міської ради, які полягають у стягненні з мешканців житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій без врахування часткового відшкодування витрат суб'єктами господарювання-операторами телекомунікацій на утримання будинків, як плати за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг визнано порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 3 резолютивної частини цього рішення зобов'язано відповідача з 01.12.2013 р. припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом нарахування мешканцям житлових будинків плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням плати суб'єктів господарювання-операторів телекомунікацій за право розміщення телекомунікаційного обладнання, яке використовуватиметься для надання жителям телекомунікаційних послуг, та плати за право доступу до інфраструктури, що включає в себе можливість розмістити телекомунікаційне обладнання на конструктивних елементах будівель та споруд для реалізації права споживачів на отримання телекомунікаційних послуг. Про виконання зобов'язання відповідач повинен повідомити позивача у місячний строк з дати його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином, строк встановленого п. 4 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 89 від 31.10.2013 р. закінчився 12.05.2014 р.

Відповідач наданим йому правом щодо оскарження рішення адміністративної колегії територіального відділення від 31.10.2013 р. № 89 не скористався.

Комунальне підприємство "Сумижитло" Сумської міської ради у апеляційній скарзі зазначає, що порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 та відповідні рішення виконавчого комітету Сумської міської ради не передбачали урахування плати суб'єктів господарювання - операторів телекомунікацій, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності, є необґрунтованими та безпідставними.

Проте, зазначене твердження не спростовує факту вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869, поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають зазначені послуги.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Позивач зазначає, що КП «Сумижитло» СМР не є власником багатоквартирних будинків, а лише надає мешканцям послуги з утримання цих будинків на підставі укладених договорів, інших угод щодо розпорядження нерухомим майном чи надання його у користування третім особам між відповідачем та співвласниками будинку не укладалося.

Згідно з ст. 327, 369 Цивільного Кодексу України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників, а управління майном, що є у комунальній власності, здійснюється безпосередньо територіальною громадою та утвореними нею органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 Цивільного Кодексу України доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

А отже, отримані КП «Сумижитло» СМР кошти не можуть використовуватися на власний розсуд, оскільки власники житлового будинку не надавали відповідачу права на їх отримання та використання.

Отримуючи грошові кошти від суб'єктів ринку телекомунікаційних послуг, КП «Сумижитло» СМР, при нарахуванні плати за послуги з утримання будинків, було зобов'язане враховувати часткове відшкодування витрат суб'єктами господарювання-операторами телекомунікацій на утримання будинків, як плати за користування конструктивними елементами житлових будинків для розміщення телекомунікаційних мереж.

Позивач зазначає, що КП «Сумижитло» СМР отримуючи кошти, які належать мешканцям будинку на підставі ст. 189 та 382 ЦК України, зараховані понад встановлений органом місцевого самоврядування тариф, залишало ці кошти на своїх рахунках. Позивач неодноразово звертав увагу відповідача на те, що останній не має права отримувати кошти у розмірі, що перевищує встановлений тариф, а відшкодування витрат, що не покриваються платою за тарифом може здійснюватися лише за рахунок відповідного місцевого бюджету.

Відповідно, будь-які інші правові підстави отримувати грошові кошти за надання конструктивних елементів будинку в користування чи відшкодування витрат на утримання будинків та/або їх поточний ремонт і розпоряджатися ними без згоди власника будинку (власників квартир) у відповідача відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд визнає доводи відповідача позбавленими фактичного та правового обґрунтування, а так само такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням всупереч вимогам ст. 33 ГПК України доказів в підтвердження обставин, на існуванні яких наполягає відповідач.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Сумської області від 01.12.14 р. у справі № 920/1922/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської області від 01.12.14 р. у справі № 920/1922/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 23.02.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.