РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 Справа №910/28446/14
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» визнання договору недійсним
Представники:

від Позивача: не з»явились;

від Відповідача: Подоляк В.Г. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (надалі також - «Відповідач») про визнання Договору купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11 недійсним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 06.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД і Ко», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехнік ЛТД Проект», (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує, на підставі замовлень Покупця, товар та комплектуючі деталі до опалювальних приладів, зокрема котли для спалювання газу та рідкого палива, парові та водогрійні котли, газові та рідкопаливні пальники, системи керування котлів та бойлери гарячого водопостачання, та інше котельне обладнання. Як зазначає Позивач, вказаний Договір підписаний з боку Позивача особою, яка не мала повноважень на підписання цього Договору всупереч вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки право підпису має лише генеральний директор. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11 від 06.01.2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД і Ко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/28446/14, судове засідання призначено на 21.01.2015 р.

12.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволені позовних вимог.

14.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

15.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові докази по справі, які долучені до матеріалів справи.

20.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява, в якій просить Суд застосувати строки позовної давності щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехнік ЛТД Проект", яка прийнята судом до розгляду.

21.01.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 22.12.2014 року не виконав.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.01.2015 року відкладено розгляд справи на 18.02.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням Позивачем вимог ухвали суду про порушення провадження по справі, клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи.

18.02.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

В судовому засіданні 18 лютого 2015 року представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив Суд відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник Позивача не з»явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 30.01.2015 року уповноваженому представнику Позивача.

Суд, розглянувши Клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи від 18.02.2015 року, зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За таких підстав, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні Клопотання Позивача про відкладення розгляду справи від 18.02.2015 року.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18 лютого 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД і Ко» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №VK/D/TT/BU-327, відповідно до умов якого сторони погодили, що протягом строку дії Договору Продавець продає, а Покупець купує, на підставі замовлень покупця, товар та комплектуючі деталі до опалювальних приладів, зокрема, котли для спалювання газу та рідкого палива, парові та водогрійні котли, газові та рідкопаливні пальники, системи керування котлів та бойлери гарячого водопостачання, та інше котельне обладнання.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД і Ко» (Покупець) було укладено Кредитну угоду, що є Додатком № 3-2012 до Договору купівлі-продажу №VK/D/TT/BU-327, відповідно до якої сторони погодили, що оплата товару здійснюється з відстрочкою платежу на умовах товарного кредиту протягом 30 календарних днів з моменту підписання уповноваженою особою Покупця товарної накладної; при користуванні товарним кредитом Покупець сплачує Продавцю 24% річних від вартості поставленого товару.

30.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД і Ко» було укладено Додаткову угоду №1-2012 до Договору купівлі-продажу №VK/D/TT/BU-327, відповідно до якої сторони погодили продовжити термін дії Договору до 31 грудня 2012 року.

29.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД і Ко» (Первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД Проект» (Новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (Кредитор) було укладено Договір про заміну сторони договору №30, відповідно до умов якого цим Договором регулюються відносини, пов»язані із заміною Первісного боржника як сторони Договору купівлі-продажу №VK/D/TT/BU-327 від 06.01.2011 року, укладеного між Первісним боржником та Кредитором; Первісний боржник переводить на Нового боржника усі свої обов»язки, що виникли на підставі Основного договору, Новий боржник зобов»язаний виконати всі зобов»язання Первісного боржника за Основним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання Договору недійсним, Позивач посилається на те, що вказаний Договір підписаний з боку Позивача особою, яка не мала повноважень на підписання цього Договору, оскільки право підпису має лише генеральний директор всупереч вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11 від 06.01.2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД і Ко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 06.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД і Ко» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №VK/D/TT/BU-327, відповідно до умов якого сторони погодили, що протягом строку дії Договору Продавець продає, а Покупець купує, на підставі замовлень покупця, товар та комплектуючі деталі до опалювальних приладів, зокрема, котли для спалювання газу та рідкого палива, парові та водогрійні котли, газові та рідкопаливні пальники, системи керування котлів та бойлери гарячого водопостачання, та інше котельне обладнання.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, станом на 15.12.2014 р., керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік ЛТД Проект» є Колесник Валентин Сергійович - підписант.

Судом встановлено, що спірний договір від імені Продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» було укладено Комерційним директором Шнайдером Л., який діяв на підставі довіреності, з одного боку та від імені Покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД і Ко» було укладено Генеральним директором Колесником С.Д., який діяв на підставі Статуту, з іншого боку.

Відповідно до п.10.17 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект», затвердженого рішенням Загальних зборів 18.12.2007 року, виконавчим органом Товариства є Генеральний директор.

Пунктом 10.21 Статуту визначено, що Генеральний директор без довіреності виконує дії від імені Товариства.

До компетенції Генерального директора, зокрема, належить укладення від імені Товариства угод (договорів), надання доручень. (пп.10.22.5 Статуту).

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Генеральний директор Колесник С.Д. мав повноваження на укладання Договору купівлі-продажу №VK/D/TT/BU-327 від 06.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехнік-ЛТД і Ко», надані йому установчими документами підприємства Позивача.

Крім того, Суд зазначає, що зі змісту Спірного договору випливає, що сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, права й обов»язки сторін, строки поставки, умови оплати, відповідальність сторін та термін дії договору.

У п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду м. Києва від 13.11.2014 року по справі №910/21850/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНТЕХНІК ЛТД ПРОЕКТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОБЕРТ БОШ ЛТД» 157 373 гривні 78 копійок, з яких: 123 741 гривня 42 копійки - сума основної заборгованості, 13 592 гривні 88 копійок - 3% річних та 20 039 гривень 48 копійок - плата за користування товарним кредитом. Крім того, із тексту вказаного рішення вбачається, що відповідно до Видаткової накладної від 26.11.2012 року № 2852, Товариство з обмеженою відповідальністю «РОБЕРТ БОШ ЛТД» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «САНТЕХНІК-ЛТД і Ко» товар на загальну суму 870 763,08 гривень.

Таким чином, дії Позивача з виконання спірного договору (прийняття товару та здійснення часткової оплати за договором) свідчать про схвалення правочину особою, на користь якої його було укладено.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 19.08.2014 року по справі №5013/492/12, від 19.08.2014 року по справі №5011-31/17917-2012, від 19.08.2014 року по справі №924/905/13.

Таким чином Суд зазначає, що крім установленої судом наявності у директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД і Ко», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехнік ЛТД Проект», Колесника С.Д. права на укладення угод від імені Позивача, останнім також було вчинено наступне схвалення спірного Договору.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання Договору купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11 недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Що стосується Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» про застосування строків позовної давності до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект», Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, про захист яких він просить Суд у позові, Відповідачем не порушено, і суд відмовляє Позивачу у позові по суті в зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» про визнання Договору купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11 недійсним є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехнік - ЛТД Проект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» про визнання Договору купівлі - продажу №VK/D/TT/BU-327-11 недійсним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 лютого 2015 року..

Суддя О.В. Чинчин