ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р.Справа № 922/5825/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Ліс-Інформ", м. Харків
до ГУ Держземагенства в Х/о, м. Харків
простягнення 1388826,90 грн.
за участю представників:

позивача - Топчий Л.І., довіреність № 1 від 05.01.15 р.,

відповідача - Букач О.О., довіреність № 32-20-14-17666/0/9-14 від 23.12.14 р.,

викликана особа - Вихрова В.Л., Начальник Управління фінансового забезпечення - головний бухгалтер Головного управління Держземагентства у Харківській області,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Ліс-Інформ" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ГУ Держземагенства в Харківській області заборгованість за договором № т2 від 23.09.2013 р. в сумі 1152671,38 грн., інфляційні втрати в сумі 219007,56 грн., 3% річних 17147,96 грн., 17,16 грн. поштових витрат. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням умов договору, а саме тим, що розрахунок до цього часу за надані послуги відповідачем не здійснено.

Ухвалою суду від 17.12.14р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

15.01.15р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що пунктом 4.2 договору передбачено здійснення оплати за умови надходження бюджетних коштів з Державного бюджету України, тому, оскільки бюджетних коштів у відповідача немає і фінансування з державного бюджету відсутнє, тому немає правових підстав для стягнення існуючої заборгованості.

15.01.15р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 14 год. 30 хв. до "27" січня 2015р.

Ухвалою суду від 21.01.15р. викликано в судове засідання для надання пояснень Начальника Управління фінансового забезпечення - головного бухгалтера Головного управління Держземагентства у Харківській області - Вихрову Вікторію Леонідівну для надання пояснень, яка в судовому засіданні пояснила, що дійсно заборгованість існує і кошти виділялись частково під даний договір, але на даний час не сплачені, оскільки не були проведені банком.

27.01.15р. представник відповідача надав додаткові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що станом на 01 січня 2015 року в бухгалтерському обліку Головного управління обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ "Ліс - Інформ" по договору №т2 від 23.09.2013 р. у розмірі 1152671,38 грн. Погашення зазначеної кредиторської заборгованості буде відбуватися після затвердження Головному управлінню відповідного бюджетного фінансування на оплату цих послуг.

28.01.15р. представник позивача надав пояснення до відзиву на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому 16.02.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.02.15р. проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

23 вересня 2013 року між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області (далі - Головне управління, замовник) та ТОВ "Ліс-Інформ" (далі - Товариство, виконавець) було укладено договір № т2 щодо надання послуг з проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності по Борівському, Куп'янському, Шевченківському районах Харківської області загальною площею 14426,570 га.

Згідно п. 3.1. договору та у відповідності до протоколу погодження договірної ціни (додаток 3), вартість послуг складає 1 730 900,00 грн.

Згідно п. 4.2. договору, замовник здійснює оплату за надані послуги не пізніше 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання - передачі наданих послуг, за умови надходження замовнику з Державного бюджету коштів на оплату цих послуг.

Згідно календарного плану, який є додатком №2 до договору № т2 від 23.09.2013 р., строки надання послуг та порядок розрахунків визначені в два етапи:

1 етап - підготовчі та польові роботи, термін виконання - жовтень, сума до сплати - 1 211 630,00 грн.;

2 етап - камеральні роботи, термін виконання - листопад, сума до сплати - 519 270,00 грн.

З боку ТОВ "ЛІС-ІНФОРМ" зобов'язання, передбачені умовами вказаного Договору, виконані належним чином та в повному обсязі згідно Календарного плану. Про це свідчать підписані обома сторонами Акти приймання - передачі наданих послуг, складених 30 жовтня 2013 р., 09 грудня 2013р. № 6, 09 грудня 2013р. № 6/1; 30 грудня 2013р.

Але розрахунок за надані послуги Відповідачем було здійснено частково. Згідно Акту звіряння взаємних розрахунків, станом на 01.07.2014 р. ГУДХО визнало перед ТОВ "ЛІС-ІНФОРМ" кредиторську заборгованість у сумі 1152671,38 грн.

У своїй відповіді на претензію від 01.07.2014 № 32-20-14-8020/0/9-14 Відповідач визнав перед Позивачем суму заборгованості, але оплату не здійснив посилаючись на відсутність фінансування.

Таким чином, на день подання позову. Головне управління Держземагентства у Харківській області має перед ТОВ "ЛІС-ІНФОРМ" заборгованість за надані послуги в розмірі 1 152 671,38 грн., що є порушенням умов договору № т 2 від 23.09.2013 р.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 1552671,38 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 1552671,38 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1552671,38 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 17147,96 грн. та інфляційних втрат в розмірі 219007,56 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 17147,96 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 219007,56 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 219007,56 грн.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 27776,54 грн. та інші судові витрати, зокрема, поштові витрати в розмірі 17,16 грн., оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 598 - 599, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 198 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Держземагентства у Харківської області (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16; Код ; р/р 5237 в ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліс-Інформ" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 77/79; Р/р 8505 в від.№1 ХГРУ "ПриватБанк", м. Харків, МФО 351533; код ЗКПОЗ 34015360 Св-во ПДВ № 28327248; ІПН 02) суму основного боргу в розмірі 1552671,38 грн., інфляційних втрат в розмірі 219007,56 грн., 3% річних в розмірі 17147,96 грн., поштові витрати в розмірі 17,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 27776,24 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко