КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа№ 910/23630/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Баранця О.М.

Від позивача -Свистун С.Я. (довір. №17/03 від 26.02.15);

Від відповідача -Король Р.М. ( довір. б/н від 02.12.14);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бон - Ексім"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р.

у справі № 910/23630/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бон - Ексім"

про стягнення 10 249 360, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. у справі №910/23630/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бон-Ексім" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" заборгованість по кредиту у розмірі 3 404 190 грн. 97 коп., заборгованість по сплаті процентів у розмірі 728 711 грн. 63 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283 грн. 93 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати процентів у розмірі 28 977 грн. 40 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176 грн. 86 коп., 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 3 917 грн. 84 коп., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640 грн. 94 коп., інфляційні за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 19 934 грн. 66 коп., неустойку на підставі п. 7.4 кредитного договору у розмірі 47 658 грн. 66 коп., неустойку на підставі п. 7.3 кредитного договору у розмірі 6 808 грн. 38 коп., неустойку за порушення умов іпотечного договору від 16.07.2009 р. у розмірі 964 248 грн. 00 коп., а також неустойку за порушення умов іпотечного договору від 04.08.2011 р. у розмірі 5 005 811 грн. 50 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бон-Ексім" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 грн.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що на виконання умов кредитного договору, на підставі заяви відповідача позивач перерахував на користь товариства грошові кошти у розмірі 3 404 190,97 грн. Починаючи з квітня 2014р. відповідач повинен був сплачувати на користь банку суму наданого на виконання умов договору кредиту. Банк звертався до відповідача з вимогою погасити суму основної заборгованості за договором у зв'язку з несплатою ним чергового платежу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. повністю, залишити позов про стягнення 10 249 360,77 грн. з ТОВ «Бон-Ексім» на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» без розгляду повністю.

Скаржник зазначає про те, що судом порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення, оскільки позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення коштів за трьома договорами, в яких підстава виникнення стягнення та докази невиконання зобов'язань по договорах різняться, а особливо на думку відповідача вимоги за кредитним договором не є однорідними з вимогами по іпотечних договорах.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

16.07.2009р. між Акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", правонаступником якого є Банк, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бон - Ексім", як позичальником (позичальник) укладено кредитний договір №14-09-980-К, відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в сумі 3 404 190,97 грн.

За змістом п. 1.1.2 договору термін користування кредитом визначений до 06.08.2010 р.

Пунктом 2.1 договору визначено, що видача кредиту на цілі, визначені п. 1.2 договору, здійснюється у безготівковій формі на підставі заяви позичальника та платіжного доручення.

Згідно з п. 2.5 договору проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 1.1.2 цього договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів в році та календарної кількості днів в місяці. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та враховується день повернення кредиту.

На виконання умов договору на підставі заяви відповідача №500 від 15.07.2009 р. позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у розмірі 3 404 190,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 17.07.2009 р.

02.06.2011 р. сторонами укладено додаткову угоду №3 до Договору, за змістом якої було продовжено строк дії договору до 01.04.2018 р. і змінено процентну ставку на 14% річних.

Крім того, п. 2 додаткової угоди №3 до договору визначено, що повернення основної суми кредиту 3 404 190,97 грн. починається з квітня 2014 року рівними частинами щомісяця до останнього робочого дня місяця включно (47 місяців по 70 920,65 грн. та останній місяць 70 920,42 грн.).

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за договором, між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір від 16.07.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. за реєстровим номером №1359 (надалі - "Іпотечний договір 1"), а також іпотечний договір від 04.08.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. за реєстровим номером №1737 (надалі - "Іпотечний договір 2").

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Сторони в договорі погодили розмір процентів за користування кредитом на підставі якого позивачем правомірно обраховано суму заборгованості по сплаті процентів.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором та надання кредиту, існування заборгованості відповідача по поверненню кредиту у розмірі 3 404 190,97 грн. та прострочення по сплаті процентів за користування кредитними коштами у період дії договору у розмірі 728 711,63 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у розгляді питання щодо дострокового повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором господарські суди мають виходити з такого. У силу частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Тобто, у випадку невиконання боржником зобов'язання з повернення частини кредиту, у кредитора виникає право вимоги від боржника дострокової сплати всієї суми заборгованості, а також сплати процентів за користування такими коштами.

Листами №997/049 від 27.05.2014 р. та №9330/046 від 01.09.2014 р. позивач звертався до відповідача з вимогою погасити суму основної заборгованості за договором у зв'язку з несплатою ним чергового платежу.

Враховуючи положення ст.ст. 530, 1050 Цивільного кодексу України та приписи п. 2 додаткової угоди №3 до договору, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитним коштами на момент розгляду справи судом настав.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 3 404 190,97 грн. та процентів у розмірі 728 711,63 грн. на підставі договору.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283,93 грн. та сплати процентів у розмірі 28 977,40 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176,86 грн. та сплату відсотків у розмірі 3 917,84 грн., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640,94 грн. та сплату відсотків у розмірі 19 934,66 грн., неустойку на підставі п. 7.4 кредитного договору у розмірі 47 658,66 грн., неустойку на підставі п. 7.3 кредитного договору у розмірі 6 808,38 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання і він вважається таким, що прострочив, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 1.1.3 договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283,93 грн. та сплати процентів у розмірі 28 977,40 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176,86 грн. та сплату відсотків у розмірі 3 917,84 грн., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640,94 грн. сплату відсотків у розмірі 19 934,66 грн.

Крім того, відповідно до п. 7.3 договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,1% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.6, 4.2.7 цього договору за кожний факт порушення.

Згідно з п. 7.4 договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 0,1% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.4, 4.2.5, 4.2.8 - 4.2.10 цього договору за кожний факт порушення.

Суд відзначає, що неустойка, передбачена п.п. 7.3, 7.4 договору за своєю правовою природою є штрафом, який згідно приписів ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Враховуючи, що судом встановлено факт неодноразового порушення відповідачем зобов'язань, передбачених п. 4.2.5 та 4.2.6 договору, обґрунтованим є стягнення з відповідача неустойки на підставі приписів п. 7.3 договору у розмірі 6 808,38 грн. (3404190,97 грн.*0,1%*2) та на підставі приписів п. 7.4 договору 47 658,66 грн. (3 404 190,97 грн.*0,1%*14).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки за порушення умов Іпотечного договору 1 у розмірі 964 248,00 грн., а також неустойки за порушення умов Іпотечного договору 2 у розмірі 5 005 811,50 грн.

Пунктами 5.3.4 Іпотечних договорів передбачено, що іпотекодавець (Товариство) зобов'язаний не перешкоджати реалізації іпотекодержателем (Банком) права на перевірку як документально, так і в натурі наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, надавати іпотекодержателю всі документи, необхідні для такої перевірки, а також негайно після отримання відповідного повідомлення іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки.

Листами №1178/046 від 17.06.2014 р. та №1208/046 від 04.07.2014 р. позивач звертався до відповідача з вимогою надати йому можливість провести перевірку фактичного стану та наявності майна, переданого в іпотеку за Іпотечними договорами, які залишені відповідачем без відповіді. Доказів надання можливості уповноваженим особам Банку, як іпотеко держателю, за Іпотечними договорами матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачем неналежним чином виконано умови п. 5.3.4 Іпотечних договорів, а відтак існують підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтями 8 вказаних договорів.

Відповідно до п. 8.1 Іпотечних договорів за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених п. 5.3 цих договорів, іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця сплати штрафу у розмірі 5% від вартості предмета іпотеки, що визначена в цих договорах.

З урахуванням порушення відповідачем умов п. 5.2.4 Іпотечних договорів, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки за порушення умов Іпотечного договору 1 у розмірі 964 248,00 грн., а також неустойки за порушення умов Іпотечного договору 2 у розмірі 5 005 811,50 грн.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом порушено норми процесуального права, оскільки позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення коштів за трьома договорами, в яких підстава виникнення стягнення та докази невиконання зобов'язань по договорах різняться, а особливо на думку відповідача вимоги за кредитним договором не є однорідними з вимогами по іпотечних договорах, що є підставою для скасування рішення, до уваги судовою колегією не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про порушенням судом процесуального права, оскільки позивачем порушено правила поєднання вимог в одній позовній заяві, які судом розглянуто, а отже рішення повинно бути скасоване а позов залишено без розгляду, не можуть бути покладено в основу рішення, оскільки відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, а частина 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу покладає на апеляційний господарський суд обов'язок перевірити законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бон - Ексім" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. у справі №910/23630/14 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського міста Києва матеріали справи №910/23630/14.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

О.М. Баранець