ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р.Справа № 922/4735/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Шарко Л.В.

судді: Пономаренко Т.О. , Сальнікова Г.І.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ
до ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод", м. Луганськ
простягнення 137638,03 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне АТ "Алчевський металургійний комбінат" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" штраф в сумі 137 638,03 грн. за прострочення постачання обладнання за специфікаціями №№ 2, 5, 8 до договору №АМК-801-2014-пст від 10.04.14р. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.01.2015 року по справі № 922/4735/14 був призначений колегіальний розгляд справи. Розпорядженням голови господарського суду Харківської області від 12.01.2015 року для розгляду справи № 922/4735/14 була призначена колегія суддів у складі: головуючий суддя - Шарко Л.В., судді - Пономаренко Т.О. та Сальнікова Г.І.

Представник позивача в судове засідання 05.03.15р. не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 05.03.15р. не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Відповідно до договору № АМК-801-2014-пст від 10.04.14 відповідач (Постачальник), зобов'язався поставити обладнання, а позивач (Покупець), зобов'язався прийняти та оплатити отриманий товар на умовах договору. Придбану за договором продукцію позивач планував використовувати при реалізації інвестиційного проекту "Капітальний ремонт доменної печі №1 з модернізацією системи охолодження".

Відповідно до п. 1.2 договору сортамент, кількість та ціна товару вказуються в специфікаціях, які є невід'ємними додатками до договору.

Відповідно до специфікації № 2 від 25.03.14 до договору відповідач зобов'язався поставити барабани та транспортери, а позивач зобов'язався прийняти і сплатити поставлений товар на умовах 70% попередньої оплати і 30% оплати після отримання повідомлення про готовність товару до відвантаження.

На виконання умов специфікації N92 комбінат за платіжним дорученням № 6614 від 10.04.14 зробив першу частину попередньої оплати за обладнання, що належало до постачання. Барабани надійшли позивачу своєчасно.

Щодо постачання транспортерів: після одержання 10.06.14 повідомлення про готовність транспортерів до відвантаження, позивач зробив доплату у розмірі 30% за платіжним дорученням № 10940 від 12.06.14 на суму 213724,80грн.

Згідно п. 5 специфікації №2 термін постачання продукції - протягом 5 робочих днів після здійснення 100% плати за кожну узгоджену партію на умовах СРТ м. Алчевськ. Тобто, транспортери мали надійти на комбінат не пізніше 19.06.14р.

Умови договору відповідачем порушені. До теперішнього часу транспортери позивачу не поставлені.

Згідно специфікації № 5 від 14.04.14 відповідач зобов'язався поставити люльки і сходи на загальну суму 13049,95 грн. на умовах 50% передоплати і оплати інших 50% після - отримання повідомлення про факт готовності товару до відвантаження.

12.05.14 за платіжним дорученням № 8414 комбінат зробив першу частину попередньої плати за належне до постачання обладнання.

Після одержання 05.06.14р. повідомлення про готовність товару до відвантаження, позивач зробив доплату 50% що залишились, за платіжним дорученням № 10747 від 11.06.14р.

Згідно п. 5 специфікації № 5 термін постачання товару складає 30 календарних днів з моменту перерахування перших 50% передоплати. Тобто, товар мав поступити на комбінат не пізніше 11.06.14р.

Ця умова договору відповідачем порушена. Обладнання позивачу надійшло з порушенням встановленого терміну - за видатковими накладними від 27.06.14 та від 24.09.14р.

Згідно специфікації №8 від 16.05.14 відповідач зобов'язався поставити металоконструкції аспіраційних воздуховодів правого та лівого ливарного поля на загальну суму 1634783,04 грн. на тих же умовах оплати, що і по специфікації № 2.

22.05.14 за платіжним дорученням № 9440 позивач зробив першу частину попередньої оплати у розмірі 70% за продукцію, що належить до постачання.

Відповідно до п. 5 специфікації № 8 термін постачання товару - 40 календарних днів з моменту перерахування перших 70% передоплати. Тобто, товар мав бути відвантажений відповідачем не пізніше 01.07.14р.

Металоконструкції аспіраційних воздуховодів правого ливарного поля надійшли позивачу своєчасно. Відповідач порушив умови договору щодо постачання металоконструкцій воздуховодів лівого ливарного поля на суму 995009,4 грн., які до теперішнього часу на комбінат не поступили.

Такі дії відповідача на думку позивача є порушенням його прав та законних інтересів, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.14р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілостності України", згідно якого прийнято рішення про проведення антитерористичної операції (АТО) у Луганській. Донецькій областях України.

У зв'язку з проведенням АТО (блокада та окупація м. Лисичанськ - виробничі потужності Відповідача. постачальники металу знаходилися та знаходяться на території Луганської та Донецької областей, м. Луганськ знаходиться на тимчасово окупованій території терористичною організацією, здійснюються бойові дії та незаконне заволодіння транспортними засобами) на території Луганської та Донецької області виготовлення та поставка товару здійснювалася Відповідачем з затримкою, про що йшлося у листуванні Позивача та Відповідача ( лист від 01.10.14р. № 178. лист № 197 від 21.10.2014р.), тобто не з вини Відповідача.

Крім того, підтвердженням того, що вина Відповідача у затримці виготовлення та поставки Товару Позивачу відсутня є листування Відповідача зі своїм контрагентом ТОВ "Альфа-Мезал-Компані" щодо відсутності можливості поставляти сировину (металопродукцію) з неї йде виготовлення Товару для Позивача) Відповідачу (копії листів від 20.06.14р., 30.06.14р., 13.08.2014р.).

У зв'язку з вищезазначеним, Відповідач звернувся до ТПП України про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно до сертифікату № 1609 від 18 листопада 2014р., виданого ТПП України засвідчено, що події на території Луганської області є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) за Договором № АМК -801-2014-пст від 06.03.2014р. Початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - 11 червня 2014 року. Дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору (обставин непереборної сили) на момент видачі даного сертифікату встановити було неможливо ( копія сертифікату № 1609 від 18 листопада 2014р.).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, зазначена стаття встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності, а саме : випадок та непереборна сила. При цьому доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Пункт І ч. 1 ст. 263 ЦК України розкриває ознаки непереборної сили та визначає, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Таким чином, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. З наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання за ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставини непереборної сили; 2) її надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цією обставиною і понесеними збитками.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії. страйки, введення мораторію та інше.) У даному випадку - проведення антитерористичної операції визнається непереборною силою (сертифікат ТПП України № 1609 від 18 листопада 2014р.).

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

Пунктом 9.1. розділу 9 Договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем передбачені форс-мажорні фактори, які звільняють Сторони від відповідальності, а саме, війна, страйки, вимушені операції та інше.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач у розумінні ст.ст. 550 та 617 ЦК України не відповідає за порушення зобов'язання, так як наступили форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), внаслідок яких і були порушені договірні відносини.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 263, 509, 546, 548-549, 550, 598, 610-612, 617, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 218 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Л.В. Шарко Т.О. Пономаренко Г.І. Сальнікова