ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.02.15р. Справа № 904/8963/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 140 719 115 грн. 84 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Демчук О.В., дов. №14-94 від 18.04.14р.

від відповідача: Власенко Н.В., дов. № 79/01 від 12.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" заборгованість в розмірі 140 719 115 грн. 84 коп., з яких: 112 591 374 грн. 35 коп. - основний борг, 10 649 708 грн. 71 коп. - пеня, 3 506 296 грн. 33 коп. - 3% річних, 13 971 736 грн. 45 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2288-БО-5 від 21.12.12р. щодо своєчасної оплати вартості спожитого природного газу у період з січня по липень, з жовтня по грудень 2013 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому підтвердив наявність заборгованості перед позивачем за поставлений природний газ в сумі 112 591 374 грн. 35 коп. та зазначив, що не погоджується з розрахунком 3% річних, інфляції та пені, у зв'язку із тим, що заборгованість перед позивачем по зобов'язанням за період з січня по липень та жовтень утворилась фактично з 15.11.13р. (відповідно до актів від 28.10.13р.), тому й вказані нарахування позивач має здійснювати починаючи з 15.11.13р. Із посиланням на норми ст. 258 Цивільного кодексу України зазначає про невірний розрахунок пені та сплив строку спеціальної позовної давності за зобов'язаннями зі сплати пені, нарахованої позивачем до 17.11.14р. (дати винесення судом ухвали про порушення провадження у даній справі). Одночасно, просив суд на підставі ст. 83 ГПК України зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 90%, посилаючись на те, що відповідач є державним підприємством, яке знаходиться в складному фінансовому становищі та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави; на даний час наявна чимала заборгованість населення та установ, що фінансуються з державного бюджету, а тарифи на теплову енергію, встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими та нерентабельними, оскільки не покривають затрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 29.01.2015р. по 17.02.2015р.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2012р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продаж природного газу № 13/2288-БО-5 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 11.1 Договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У пункті 2.1 Договору сторони визначили, що продавець передає покупцеві з 01.01.13р. по 31.12.13р. газ обсягом до 34 427 тис. куб. м., у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Додатковою угодою № 3 від 19.11.13р. сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору, визначивши обсяг газу у розмірі до 34 547,648 тис. куб. м., у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 грн. (п. 5.2 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 10.07.13р. сторони виклали п. 5.2 Договору в наступній редакції:

Ціна за 1000 куб. м газу становить 3 459,00 грн. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 558,54 грн.

За умовами п. 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору у період з січня по липень 2013 року позивач здійснив постачання відповідачу природного газу на загальну суму 80 276 575 грн. 12 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом від 31.01.13р. на суму 28 774 668 грн. 01 коп. за січень, актом від 28.02.13р. на суму 22 939 629 грн. 01 коп. за лютий, актом від 31.05.13р. на суму 22 868 430 грн. 31 коп. за березень, актом від 31.05.13р.на суму 5 276 777 грн. 48 коп. за квітень, актом від 31.05.13р. на суму 278 902 грн. 35 коп. за травень, актом від 30.06.13р. на суму 134 584 грн. 32 коп. за червень, актом від 31.07.13р. на суму 3 583 грн. 64 коп. за липень.

28.10.13р. сторони уклали нові акти приймання-передачі природного газу у вказаному періоді, в яких зафіксували постачання позивачем з січня по липень 2013 року природного газу на загальну суму 95 588 330 грн. 51 коп., анулювавши попередні акти, про що зазначили у їх тексті.

У період з жовтня по грудень 2013 року позивач здійснив постачання відповідачу природного газу на загальну суму 76 011 374 грн. 76 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом від 31.10.13р. на суму 12 814 638 грн. 50 коп. за жовтень, актом від 30.11.13р. на суму 24 319 089 грн. 38 коп. за листопад, актом від 31.12.13р. на суму 38 877 646 грн. 88 коп. за грудень.

Відповідач за отриманий природний газ розраховувався несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 11.08.2014р. становить 112 591 374 грн. 35 коп., що підтверджується сальдо по підприємству відповідача, випискою операцій по ДП „Криворізька теплоцентраль" та не заперечується відповідачем.

Згідно п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У пункті 9.3 Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за період з 14.02.13р. по 13.07.2014р., розрахована за кожним актом окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, у загальному розмірі 10 649 708 грн. 71 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 13 971 736 грн. 45 коп., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з березня 2013р. по липень 2014р. та суму 3 506 296 грн. 33 коп.3 % річних за період з 14.02.13р. по 13.07.2014р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, як встановлено судом, відповідачем не заперечується факт наявності у нього заборгованості перед позивачем за поставлений відповідно до умов Договору у період з січня по липень та з жовтня по грудень 2013 року природний газ у загальній сумі 112 591 374 грн. 35 коп.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої обов'язки щодо оплати переданого позивачем у власність відповідачу природного газу у спірному періоді, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 112 591 374 грн. 35 коп. та 3 506 296 грн. 33 коп. 3% річних - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та пені суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписами п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 вказаної постанови Пленуму ВГСУ).

Як вбачається з розрахунку нарахування інфляційних втрат за зобов'язаннями за лютий 2013р., позивачем не враховані вищезазначені приписи та невірно розрахований індекс інфляції, тому згідно перерахунку, здійсненого господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання за лютий 2013р. у сумі 202 005 грн. 74 коп., та загальна сума інфляційних втрат позивача становитиме 13 879 421 грн. 15 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

В силу ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки при проведенні розрахунку пені за порушення зобов'язань за період з лютого по липень 2013р., позивачем не враховано приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальному розмірі 10 618 650 грн. 10 коп.

Водночас, в ході судового розгляду справи відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені, обґрунтовуючи клопотання тим, що відповідач є державним підприємством, яке знаходиться в складному фінансовому становищі та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави; на даний час наявна чимала заборгованість населення та установ, що фінансуються з державного бюджету, а тарифи на теплову енергію, встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими та нерентабельними, оскільки не покривають затрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, суд вважає, що відповідачем належними доказами підтверджено, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Крім того, відповідач не ухиляється від повернення заборгованості позивачу, та в межах коштів, які є наявними на банківських рахунках на день проплати, здійснює погашення заборгованості перед позивачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити частково, зменшивши пеню на 50% до 5 309 325 грн. 05 коп.

Одночасно, суд не вбачає підстав для застосування спеціальної позовної давності, заявленої відповідачем, оскільки сторони в Договорі узгодили строк позовної давності тривалістю 5 років (п. 9.3 Договору).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Стягнути з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 112 591 374 грн. 35 коп. (сто дванадцять мільйонів п'ятсот дев'яносто одну тисячу триста сімдесят чотири грн. 35 коп.) основного боргу, 5 309 325 грн. 05 коп. (п'ять мільйонів триста дев'ять тисяч триста двадцять п'ять грн. 05 коп.) пені, 13 879 421 грн. 15 коп. (тринадцять мільйонів вісімсот сімдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять одну грн. 15 коп.) інфляційних втрат, 3 506 296 грн. 33 коп. (три мільйони п'ятсот шість тисяч двісті дев'яносто шість грн. 33 коп.) 3% річних, 73 015 грн. 93 коп. (сімдесят три тисячі п'ятнадцять грн. 93 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І. А. Рудь

Повне рішення складено - 23.02.15р.