КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 910/10609/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 25.02.2015

розглядаючи апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 (повне рішення підписано 25.12.2014)

у справі №910/10609/14 (головуючий суддя Сташків Р.Б., судді Літвінова М.Є., Паламар П.І.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до державного підприємства завод "Генератор"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 1 473 435,31 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства завод "Генератор" на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" 753 037,29 грн. заборгованості, 19 729,35 грн. пені, 42 775,10 грн. інфляційних, 25 387,53 грн. 3% річних та 29 803,34 грн. судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення 104 332,37 грн. боргу. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Повернуто публічному акціонерному товариству "Київенерго" з Державного бюджету України 774,90 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 частково та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити повністю.

Ухвалою від 05.02.2015 Київським апеляційним господарським судом поновлено публічному акціонерному товариству "Київенерго" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 та призначено справу №910/10609/14 до розгляду у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні в якому надавав свої пояснення, підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача брав участь в судовому засіданні, надавав свої пояснення, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ПАТ "Київенерго" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Представник третьої особи брав участь у судовому засіданні, в якому надав свої пояснення та просив спір у справі вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.05.2001 між акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (нині - публічне акціонерне товариство "Київенерго", постачальник) та державним підприємством завод "Генератор" (абонент, споживач) укладено договір №8353062 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі. Строк дії договору сторонами встановлено до 31.12.2001, з можливістю наступної пролонгації. Тарифи на теплову енергію, порядок отримання споживачем документів від постачальника та порядок розрахунків з постачальником встановлені додатками № 3, 4 до договору.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що зобов'язання за договором постачання теплової енергії у гарячій воді виконувались позивачем належним чином та у повному обсязі, що підтверджується залученими до матеріалів справи відомостями обліку (обліковими картками) споживання теплової енергії за період з травня 2011року по квітень 2014 року включно.

Проти вказаної обставини відповідач не заперечує.

У зв'язку із неналежним виконанням умов договору з боку відповідача по оплаті за теплову енергію позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. Позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість використаної теплової енергії, зокрема станом на 01.05.2014 у відповідача виникла заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 1 369 751,22 грн. Крім того, в зв'язку з неналежним виконанням умов договору в частині оплати за поставлену теплову енергію, позивачем, на суму заборгованості нарахована пеня в сумі 19 729,35грн., інфляційні втрати - 63 958,71 грн. та 3% річних в сумі 58 740,81грн., що загалом становить суму 1 512 180,09 грн.

Заявою від 19.11.2014, у зв'язку з погашенням відповідачем частини суми основного боргу 38 744,78 грн. до звернення позивача до суду з даним позовом, позивач зменшив заявлені позовні вимоги на вказану суму.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідно до списання частини боргу та санкцій на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» та виходячи від обрахованого судом розміру заборгованості - 896 114,44 грн., судом від вказаної суми відраховано також 38 744,78 грн. боргу, який погашений відповідачем після травня 2014 року, але до звернення позивача до суду з даним позовом, та суму 104 332,37 грн., яка була погашена після звернення до суду.

Отже, судом першої інстанції з відповідача стягнено сума 753 037,29 грн. основного боргу, 19 729,35 грн. пені, 42 775,10 грн. інфляційних та 25 387,53 грн. 3% річних. У частині стягнення 104 332,37 грн. судом провадження припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. У іншій частині суд в задоволенні вимог відмовив.

Заперечуючи проти рішення в частині незадоволених вимог, позивач звертає увагу на те, що акти на які посилався відповідач, є актами звіряння взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію. Зазначені акти не є взаємно погодженими двосторонніми актами про списання боргу, оскільки не мають обсягу та періоду виникнення заборгованості, що підлягає списанню.

Крім того, списання боргу відповідачеві без можливості реалізації списання зобов'язань позивачу не відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказана обставина стосується як позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

За змістом ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за теплову енергію і природний газ та послуги з його транспортування перед підприємствами, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірніми компаніями (підприємствами), яка обліковувалася станом на 01.09.2012 і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Списання проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння, а датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання.

Перелік підприємств оборонно-промислового комплексу, які входять до складу ДК "Укроборонпром", визначено постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром".

ПАТ "Київенерго" є постачальником теплової енергії відповідно до укладеного сторонами у справі договором №8353062 від 01.05.2001.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування підприємств оборонно-промислового комплексу" підлягає списанню податковий борг (у тому числі встановлений судовими рішеннями та реструктуризований) станом на 01.07.2012, не сплачений станом на дату набрання чинності цим Законом, платників податків - підприємств оборонно-промислового комплексу, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", перед бюджетом (у тому числі податковий борг, який виник у зв'язку з порушеннями податкового, валютного та митного законодавства), а також грошові зобов'язання, які виникнуть у зв'язку із застосуванням механізму списання відповідно до ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку"; суми, списані відповідно до положень цього пункту та Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", не включаються до доходів та витрат учасників процедури списання.

Посилання позивача на те, що акти, на які посилається відповідач не є актами на підставі яких можливо провести списання заборгованості відповідно до Закону, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

20.11.2012 відповідачем на адресу позивача надіслано листа № 42/1079 до якого додані акти звірки взаєморозрахунків з метою підтвердження списання боргу, на що отримана негативна відповідь за №029/51/42 від 04.01.2013.

У надісланих актах зазначено період, обсяг та вартість спожитої теплової енергії, акти підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

З матеріалах справи також вбачається, що відповідачем створена відповідна комісія щодо списання заборгованості (а. с. 180-181).

Проте, позивач, відмовляючи у списання боргу посилався на дію Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", вказавши що дія цього Закону не поширюється на теплову енергію.

Між тим, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" з підприємств оборонно-промислового комплексу підлягає списанню заборгованість за природний газ, електричну та теплову енергію, водопостачання та водовідведення.

З огляду на наведене та враховуючи положення Закону, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про списання 16.11.2012 відображеної в актах заборгованості в сумі 3 612 447,38 грн., яка існувала станом на 01.09.2012.

Згідно з ст. ст. 509, 510, 513, 520, 521 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 6 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Частиною другою, третьою ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" визначено, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Як зазначено вище, ПАТ "Київенерго" є постачальником теплової енергії відповідно до укладеного сторонами у справі договором № 8353062 від 01.05.2001.

Відповідачем, у розумінні ст. 33-34 ГПК України, не надано доказів в спростування заявленої суми основного боргу, таким чином колегія суддів погоджується з доводами місцевого суду про стягнення боргу в сумі 753 037,29 грн. основного боргу, 19 729,35 грн. пені, 42 775,10 грн. інфляційних та 25 387,53 грн. 3% річних.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №910/10609/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10609/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук