КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа№ 910/14304/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Шевченко О.В. - за посвідченням,

від позивача: Кузьменко С.М. - представник за довіреністю,

від відповідача: Щербина М.В. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.09.2014р.

у справі №910/14304/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед"

до Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 2 036 544,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі-відповідач) про стягнення 2 036 544,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору про закупівлю товарів за державні кошти №40 від 14.12.2012 р. поставив відповідачу товар, а останній натомість свого грошового зобов'язання належним чином не виконав у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 749 000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 202 884,00 грн. та 3% річних у розмірі 84 670,77 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2014 року у справі №910/14304/14 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" заборгованість у розмірі 1 749 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 202 884,00 грн., 3% річних у розмірі 84 527,01 грн. та судовий збір у розмірі 40 728,22 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 26.09.2014р., прокуратура звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення вимог ст.ст.4-2, 4-3, 33-34, 43 ГПК України та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст.212, 525, 526, 614, 625, 627, 628 Цивільного кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційні скарги, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.12.2012 р. між позивачем (учасник) та відповідачем (замовник) був укладений Договір про закупівлю товарів за державні кошти №40 (далі - Договір), відповідно до умов якого учасник зобов'язується у 2012 р. поставити замовнику, а замовник - прийняти та оплатити устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне (медичне обладнання (мамо графічне та рентгенологічне) - 3 лоти), 33.10.1., (лот 1 - рентгенівський апарат на 3 робочих місця - 2 од.; лот 2 - рентгенівський апарат на 2 робочих місця - 8 од.;) зазначене в специфікації (додаток 1).

Найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна сума товарів зазначені в специфікації (додаток 1) (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору сума цього договору становить 9 054 000,00 грн., у тому числі ПДВ 0,00 грн. (ціна договору визначається з урахуванням розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України).

У відповідності до п.4.1 Договору розрахунки проводяться відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України шляхом оплати замовником вартості товарів, зазначених в специфікації до цього договору, після їх отримання та згідно пред'явленої Учасником видаткової накладної та акта приймання - передачі (типова форма ОЗ-1).

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що у разі затримки бюджетного фінансування, розрахунки проводяться протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником на свій реєстраційний рахунок бюджетного призначення на фінансування закупівлі за вказаним напрямом.

Строк поставки товарів - 20 днів з дати письмової заявки від замовника. Місце поставки товарів: лікувально-профілактичні заклади м. Києва (п.п. 5.1, 5.2 Договору).

Відповідно до п.6.1.1 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари. Приймати поставлені товари згідно з видатковою накладною (п. 6.1.2 Договору).

Згідно із п. 6.3.1 Договору учасник зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2012 р. та до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач на підставі видаткових накладних №СФ-000176 від 17.12.2012 р., №СФ-000177 від 18.12.2012 р. та №СФ-000178 від 20.12.2012 р. поставив та передав, а відповідач в особі Чижевської Н.І., що діяла на підставі довіреностей №191 від 17.12.2012 р., №192 від 18.12.2012 р. та №195 від 20.12.2012 р. прийняв товар на загальну суму 9 054 000,00 грн., що підтверджується актами здавання-приймання медичного обладнання від 17.12.2012 р., 18.12.2012 р. та 20.12.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач оплату вартості поставленого згідно Договору товару здійснив частково у розмірі 7 305 000,00 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача, копії яких містяться в матеріалах справи. Дана обставина сторонами не оспорюється.

В подальшому, між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 від 29.12.2012 р., згідно з п. 1 якої сторони погодили Договір №40 від 14.12.2012 р. доповнити п. 4.3 та викласти його в наступній редакції: "4.3. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар в 2012 р. в сумі 1 749 000,00 грн. у тому числі ПДВ 0,00 грн. буде здійснюватися після затвердження замовнику річних кошторисних призначень на 2013 рік та на протязі 5 банківських днів з дати отримання замовником на свій реєстраційний рахунок бюджетного призначення на фінансування закупівлі.".

Проте, як вказує позивач у своїй позовній заяві, відповідачем зобов'язання з оплати вартості поставленого товару у розмірі 1 749 000,00 грн. станом на момент звернення з позовом до суду виконано не було.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування за відповідачем заборгованості.

Договір №40 від 14.12.2012 р. є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи (видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей та актами здавання-приймання медичного обладнання) підтверджується поставка позивачем товару за Договором, його прийняття, часткова оплата та існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 749 000,00 грн. Дана обставина сторонами не оспорюється.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п.п. 4.2 та 4.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №2) строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого позивачем згідно Договору товару на момент розгляду справи настав.

Посилання відповідача та прокуратури на відсутність бюджетного фінансування до уваги судовою колегією не приймається, оскільки згідно із ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

До того ж судова колегія відзначає, що між сторонами виникли господарські відносини, а положення Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов'язань.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст.ст. 525, 526 названого Кодексу і ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача та прокуратури на відсутність бюджетного фінансування не звільняє його від виконання зобов'язань щодо оплати поставленого та прийнятого товару, тому судовою колегією не приймається.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідачем відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 1 749 000,00 грн. грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, судовою колегією визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов'язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок суду першої інстанції, з відповідача останнім правомірно стягнуто на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 202 884,00 грн. та 3% річних в розмірі 84 527,01 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені прокуратурою в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду м.Києва від 26.09.2014р. у справі №910/14304/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2014 року у справі №910/14304/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14304/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 10.03.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді Т.В. Ільєнок

М.Л. Яковлєв