РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015Справа №910/27066/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП"

2) Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки"

про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3096242,47 грн.

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Єфанова Н.В. (дов.), Ярецький О.А. (дов.)

Від відповідача 1: не з'явився

Від відповідача 2: не з'явився

У судовому засіданні 18.02.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк "ЮНІСОН" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3096242,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2014р. порушено провадження у справі № 910/27066/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.12.2014р.

08.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" надійшов відзив на позовну заяву та заперечення на заяву про забезпечення позову.

16.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та документи по справі.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" в судовому засіданні 16.12.2014р. надав суду документи по справі, просив долучити їх до матеріалів справи та надав суду пояснення щодо заяви про забезпечення позову, просив задовольнити дану заяву.

В судовому засіданні 16.12.2014р., заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом, відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

У своїй заяві про забезпечення позову, позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом:

Накладення арешту на майно (рухоме та нерухоме) Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки";

Заборони відповідачу 1 - Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" та в особі його органів управління (загальних зборів учасників/власників та директора) вчиняти дії, направлені на відчуження чи обтяження будь-якого майна відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки";

Заборони відповідачу 2 - Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" (як орендарю), а також Дніпропетровській районній державній адміністрації та Партизанській сільській раді (як орендодавцям), а також Державному земельному агентству України та Головному управлінню Держземагентства у Дніпропетровській області достроково припиняти дію (розривати) наступні договори оренди: договір оренди землі від 18.01.2008 р., договір оренди землі від 11.11.2008 р., договір оренди землі від 11.11.2008 р., договір оренди землі від 08.07.2004 р., а також передавати/відчужувати зазначені земельні ділянки у власність/користування третім особам;

Заборонити Міністерству юстиції України, Дніпропетровському районному управлінню юстиції Дніпропетровської області, Державному земельному агентству України, Головному управлінню Держземагентства у Дніпропетровській області вносити до державного земельного кадастру та державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни, записи про припинення речових прав, вносити записи у зв'язку з припиненням речових прав, крім змін, що ініційовані відповідачем 1, стосовно наступних договорів оренди землі: договір оренди землі від 18.01.2008 р., договір оренди землі від 11.11.2008 р., договір оренди землі від 11.11.2008 р., договір оренди землі від 08.07.2004 р.;

Заборонити Державній реєстраційній службі України, в тому числі Реєстраційній службі Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (вносити зміни до відомостей про юридичну особу відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в частині зміни власника/учасника та керівника, крім змін, що ініційовані відповідачем 1 та/або директором вдповідача 2 Квашею Миколою Михайловичем та/або змін щодо відновлення статусу відповідача 1 як власника/учасника відповідача 2 чи відновлення статусу гр. Кваші Миколи Михайловича як директора відповідача 2.

Необхідність вжиття вищенаведених заходів до забезпечення позову, обґрунтована тим, що із засобів масової інформації позивачу стало відомо про спробу рейдерського захвату Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (відповідача 2), зокрема, повідомляється, що 21 листопада 2014 року незаконно, на підставі підроблених документів було здійснено заміну державним реєстратором відомостей про призначення нового директора відповідача 2 та 26 листопада 2014 року державному реєстратору Реєстраційної служби були надані підроблені документи щодо зміни власників відповідача 2. На думку позивача, відсутність добровільного дострокового погашення кредитної заборгованості за вимогою позивача, вид майна, що передано в забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідача 2 та незаконні дії щодо заміни власника Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (відповідача 2) без згоди позивача, як заставодержателя корпоративних прав, дають позивачу підстави вважати, що відповідач 2 має намір ухилитися від погашення заборгованості перед позивачем, у зв'язку з чим, намагатиметься здійснити дії щодо відчуження належного відповідачу 2 майна, що зробить неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Положеннями постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Слід зазначити, що заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову. При цьому, обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 33-34 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову та вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання, суду не надано жодних доказів того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення позивача про ухилення відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" від виконання судового зобов'язань за кредитним договором, без надання доказів в підтвердження наявності таких обставин, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" у судове засідання 16.12.2014р. не з'явився, вимог ухвали Господарського суду м. Києва № 910/27066/14 від 04.12.2014р. не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" у судове засідання 16.12.2014р. не з'явився, проте, від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014р. розгляд справи №910/27066/14 відкладено на 27.01.2015р.

27.01.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та документи по справі.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" в судовому засіданні 27.01.2015р. надав суду документи по справі та клопотання про продовження строку вирішення спору, просив задовольнити дане клопотання.

Представник відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" у судове засідання 27.01.2015р. не з'явився, вимог ухвали Господарського суду м. Києва № 910/27066/14 від 04.12.2014р. не виконав, проте, від відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача 1.

Представник відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" у судове засідання 27.01.2015р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2014р. продовжено строк вирішення спору у справі №910/27066/14 на 15 (п'ятнадцять) днів та відкладено розгляд справи на 18.02.2015р.

10.02.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" надійшов відзив на позов.

Представники позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" в судовому засіданні 18.02.2015р. надали суду пояснення по суті позовних вимог, підтримали позовні вимоги та просили задовольнити відповідно до наданого 16.12.2014р. розрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014р. станом на 11.12.2014р.

Представник відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" у судове засідання 18.02.2015р. не з'явився, проте, від відповідача 1 надійшов відзив на позов та в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача 1.

Представник відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" у судове засідання 18.02.2015р. не з'явився.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 18.02.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

11.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ (далі - договір кредиту), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у національній валюті (надалі - кредитна лінія) та на підставі додаткових договорів до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку та на умовах, визначених цим договором, а позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5. цього договору (поповнення обігових коштів та може бути використаний на будь-які цілі, що не суперечить чинному в Україні законодавству), своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни встановлені цим договором.

Ліміт кредитної лінії (граничний розмір кредиту) складає 7000000,00 грн. (п. 1.2.).

Розмір процентів за користування кредитом складає: 25,0% річних або 27,0% річних у випадку не виконання або неналежного виконання позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п. 8.8. або п. 8.9. цього договору в строк в ньому встановлений (п. 1.3.).

Пунктом 1.4. договору кредиту сторони погодили, що строк дії кредитної лінії закінчується 01.02.2015 року.

11.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №1 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 1585000,00 грн.

17.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №2 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 1034000,00 грн.

24.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №3 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 615000,00 грн.

31.07.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №4 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 780000,00 грн.

08.08.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №5 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 485000,00 грн.

20.08.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №6 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 1300000,00 грн.

05.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (банк, позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (позичальник, відповідач 2) було укладено додатковий договір №7 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, надає позичальнику транш у сумі 1200000,00 грн.

На виконання умов договору кредиту та додаткових договорів позивач надав відповідачу 2 - Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами №38105 від 11.07.2014р., №54760 від 17.07.2014р., №77599 від 24.07.2014р., №100567 від 31.07.2014р., №33602 від 08.08.2014р., №94264 від 21.08.2014р., №31612 від 05.09.2014р. Також, відповідно до меморіального ордеру №163215 від 27.11.2014р. позивач надав відповідачу кредитні кошти на суму 4000000,00 грн. з призначенням платежу: видача кредиту згідно кредитного договору №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014р.

Пунктом 6.1. договору кредиту визначено, що проценти нараховуються щоденно, на суму кожного траншу протягом усього строку користування ним, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод факт/факт). Для цілей визначення періоду нарахування процентів на суму кожного з траншів день його надання враховується, а день повернення - не враховується.

Відповідно до п. 9.1. договору кредиту, позичальник повинен повернути банку кредит у день закінчення строку дії кредитної лінії, зазначений у п. 1.4 цього договору. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

Згідно з п. 11.6 договору кредиту, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним і виконання усіх інших зобов'язань позичальника за цим договором у строк не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати направлення позичальнику відповідної вимоги, зокрема, у разі суттєвого порушення позичальником цього договору.

Суттєвим порушенням договору кредиту, сторони дійшли згоди вважати (п. 11.5), невиконання або неналежне виконання позичальником протягом строку дії договору будь-якого із зобов'язань, зазначених у пунктах 8.1. - 8.7., 12.6. цього договору.

У відповідності до п. п. "б" п. 8.3 договору кредиту, позичальник зобов'язаний протягом усього строку дії цього договору повідомляти банку достовірну інформацію про зміну (незалежно від факту державної реєстрації такої зміни) свого керівника, заступника керівника, комерційного, фінансового директора або головного бухгалтера чи зміни у складі виконавчого органу та Спостережної Ради або аналогічних їм органах та про зміну власників часток / паїв / акцій у розмірі 5% (п'ять відсотків) і більше статутного капіталу позичальника - з наданням Банку оригіналів або копій документів про їх звільнення (призначення) чи виписок з них. Зазначені копії (виписки) мають бути засвідчені нотаріально або посадовою особою, керівником чи головуючим на засіданні органу юридичної особи, що ухвалив рішення про таку зміну.

Згідно із п. 8.4. договору кредиту, позичальник зобов'язаний повідомити банк про виникнення будь-якої з перелічених обставин і надати банку зазначені документи, у строк не пізніше 5 (п'яти) календарних днів із дня, коли стало відомо про їх виникнення.

Відповідно до п. 12.10 договору кредиту, будь-які повідомлення, попередження та інший обмін інформацією між сторонами, що стосуються цього договору, незалежно від того, передбачені вони договором чи ні, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і направлені іншій стороні на її поштову адресу рекомендованим або цінним листом (телеграмою) або доведені до відома іншої сторони кур'єром під розписку. Поштовою адресою кожної зі сторін вважається поштова адреса, зазначена у пункті 13 договору або письмово повідомлена нею іншій стороні відповідно до пункту 12. 6. цього договору.

Позивач зазначає, що 14.11.2014р. йому стало відомо про зміну керівника (директора) відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки", а саме замість Ємельченка Дмитра Анатолійовича директором був призначений Кваша Микола Михайлович. Однак, відповідач 2 не повідомив позивача про зміну керівника, у встановлений договором строк, що, як стверджує позивач є суттєвим порушенням договору кредиту.

Позивач, у відповідності до п. 11.6 договору, звернувся до відповідачів з вимогами (вих. №960/30 від 20.11.2014 р., вих. №962/30 від 20.11.2014 р.) щодо повного дострокового погашення кредитної заборгованості протягом 7 календарних днів з дати їх направлення відповідачам, які були отримані останніми, про що свідчать відмітки на вимогах. Вимоги позивача були залишені відповідачами без задоволення.

Станом на 27.11.2014 року заборгованість відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" за договором кредиту складає 2 999 000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками становить 97 242,47 грн., а всього - 3 096 242,47 грн.

Пунктом 2.1. договору кредиту визначено, що належне виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується: а) неустойкою (пенею. штрафом), що передбачені цим договором; б) заставою врожаю майбутнього періоду, а саме насіння соняшника , врожаю 2014 року, з наступною заміною на заставу готової продукції (зернових) на суму не менше 7000000,00 грн.; в) заставою рухомого майна, а саме сільськогосподарської техніки на суму не менше 3500000,00 грн., що належить на праві власності позичальнику.

Згідно із п. 2.4. договору кредиту, банк має право вимагати надання додаткового забезпечення або повернення кредиту або частини кредиту у сумі, пропорційній сумі зменшення вартості предмета застави/іпотеки, що є забезпеченням зобов'язань позичальника за цим договором, у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня направлення банком відповідної письмової вимоги, у випадку, якщо протягом строку дії цього договору відбудеться зменшення вартості предмету застави /іпотеки (у тому числі наданими третіми особами).

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, з відповідачами були укладені наступні договори:

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2) було укладено договір застави рухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О.П. 20.08.2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 1330, предметом застави за яким є сільськогосподарська техніка відповідно до викладеного у договорі переліку, яка належить відповідачу 2 на праві власності;

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2) було укладено договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗТ від 31.10.2014 року, предметом застави за яким є товари в обороті, а саме: насіння соняшнику у кількості 1 888 тон, яке належить відповідачу 2 на праві власності;

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2) було укладено договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, предметом застави за яким права оренди земельних ділянок за наступними договорами оренди: договір оренди землі від 18.01.2008 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 15,5986 га; договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 61,8933 га; договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2,1434 га; договір оренди землі від 08.07.2004 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2904,84 га.

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідач 1) було укладено договір застави частки в статутному капіталі (застава корпоративних прав) від 31.10.2014 р., відповідно до умов якого відповідачем 1 передано в заставу частку в статутному капіталі Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (боржника), що станом на дату укладення цього договору складає 100% (сто відсотків) статутного капіталу боржника, та відповідає 16 001 000,00 (шістнадцять мільйонів одна тисяча) гривень фактично сплаченого станом на дату укладення цього договору статутного капіталу боржника та яка надає наступні правомочності: участь в управлінні боржником; отримання прибутку (дивідендів) відповідно до установчих документів боржника, рішень відповідних органів управління боржника та/або чинного законодавства України; отримання активів у разі припинення/ліквідації боржника; всі інші права, що включаються до змісту корпоративних прав і передбачені чинним законодавством України та установчими документами боржника (предмет застави);

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідач 1) було укладено договір поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р. у відповідності до якого відповідач 1, як поручитель, поручився перед кредитором за належне та своєчасне виконання Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" зобов'язань, що випливають з укладеного між ним та банком договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, включаючи всі дійсні та/або можливі зміни та/або доповнення, внесені та/або такі, що можуть бути внесені в майбутньому, а саме щодо: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Оскільки, відповідачі на вимогу позивача кредитні кошти не повернули, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд:

звернути у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором стягнення на майнові користування (права оренди земельних ділянок), що належать Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" () за наступними договорами оренди: а) договір оренди землі від 18.01.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 15,5986 га, б) договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 61,8933 га, в) договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2,1434 га, г) договір оренди землі від 08.07.2004 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2904,84 га.

звернути у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором стягнення на належну Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" () частку в статутному капіталі Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (), що складає 100% (сто відсотків) статутного капіталу боржника, та відповідає 16 001 000,00 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" () та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (), як солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" () заборгованості по Договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. в сумі 3 096 242,47 грн.

При цьому, відповідно до довідки про стан заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р., що надана позивачем в судовому засіданні 16.12.2014р., розмір заборгованості за даним договором складає 7046938,36 грн. Представник позивача в судовому засіданні усно заявила, що розмір позовних вимог становить 7046938,36 грн. Проте, оскільки позивачем не було заявлено письмової заяви про збільшення позовних вимог, у відповідності до ст. 22 ГПК України, та не обгрунтовано збільшення розміру позовних вимог, суд здійснює розгляд справи за вимогами заявленими у позові.

Відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" у відзиві на позовну заяву зазначив, що угодою від 27.01.2015 року про розірвання договору поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", сторони дійшли згоди розірвати договір поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р., укладеного між ними, з 27 січня 2015 року, у зв'язку із чим, відсутні підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р.

Відповідач 2 - Сільськогосподарське приватне підприємство "Чумаки", заперечуючи позовні вимоги, посилається на те, що позивачем не доведено виникнення у нього права на дострокове повернення кредиту, повідомлень про дострокове виконання зобов'язання до відповідача 2 не надходило. Також, відповідач 2 зазначає про неправомірність заявлення вимог одночасно про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за договором кредиту, а договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року суперечить положенням чинного законодавства, оскільки право оренди земельних ділянок комунальної власності не може передаватись орендарем у заставу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

З системного аналізу вищевикладених положень, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що ПАТ "Банк "ЮНІСОН", у відповідності до положень п. 11.6. договору кредиту, у зв'язку із суттєвим порушенням умов договору кредиту (п. п. "б" п. 8.3 договору кредиту) набув право на дострокове повернення кредитних коштів.

Втім, на час розгляду справи, відповідно до п. 9.1., п. 1.4. договору кредиту, строк повернення кредитних коштів настав.

За розрахунком позивача, станом на 27.11.2014 року заборгованість відповідача 2 - Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" за договором кредиту складає 2 999 000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками становить 97 242,47 грн., а всього - 3 096 242,47 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2) були укладені договір застави рухомого майна від 20.08.2014р., договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗТ від 31.10.2014 року та договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року; та між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідач 1) були укладені договір застави частки в статутному капіталі (застава корпоративних прав) від 31.10.2014 р. та договір поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р.

Позивачем заявлено вимоги про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. стягнення на майнові користування (права оренди земельних ділянок), що належать Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" (відповідачу 2) за наступними договорами оренди: а) договір оренди землі від 18.01.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 15,5986 га, б) договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 61,8933 га, в) договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2,1434 га, г) договір оренди землі від 08.07.2004 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2904,84 га. та звернення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. стягнення на належну Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідачу 1) частку в статутному капіталі Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (відповідача 2), що складає 100% (сто відсотків) статутного капіталу боржника, та відповідає 16 001 000,00 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7.1. договору застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2), визначено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені предметом застави та зазначені у п. 2.1. цього договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Згідно із п. 7.2. договору застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання заставодавцем будь-якого із зобов'язань, зазначених у ст. 2 цього договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконене/і неналежним чином.

Заставодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобов'язань, зазначених в ст. 2 цього договору, а якщо його вимога не буде задоволена заставодавцем протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення заставодержателем заставодавцю вказаної вимоги - звернути стягнення на предмет застави у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених основним договором (п. 7.3).

У відповідності до п. 5.1. договору застави частки в статутному капіталі (застава корпоративних прав) від 31.10.2014 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідач 1), у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та/або заставодавцем обов'язків за цим договором заставодержатель набуває права задоволення своїх вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави. Право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави також виникає з інших підстав, передбачених чинних законодавством України.

Згідно і п. 5.2 договору застави частки в статутному капіталі (застава корпоративних прав) від 31.10.2014 р., у разі порушення заставодавцем обов'язків, встановлених цим договором, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави та задоволення вимог заставодержателя здійснюється у будь-який із передбачених чинним законодавством способів, у тому числі, в позасудовому порядку (п. 5.4.).

Статтею 19 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992р. № 2654-XII визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Отже, з метою задоволення вимог за договором кредиту, позивач вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, обравши на власний розсуд один із способів звернення стягнення та на підставі частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України має право вимагати застосування його судом.

Втім, з заявлених позивачем вимог про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. вбачається, що позивачем не обрано способу звернення стягнення на предмети застави.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Таким чином, в даній справі, визначений позивачем предмет позову в повній мірі має забезпечувати захист їх порушеного права.

Проте, позивачем, всупереч вищевикладеному, не обрано конкретного способу звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Під час розгляду справи, позивач, у порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не звертався до суду з заявами або клопотаннями про зміну предмету позову чи уточненнями до позовної заяви щодо зазначення способу звернення стягнення на предмети застави за договором застави частки в статутному капіталі (застава корпоративних прав) від 31.10.2014 р. та договором застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року. Таким чином, враховуючи вимоги п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд не мав права самостійно уточнювати або змінювати позовні вимоги позивача, обрати спосіб звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. чи спонукати позивача до уточнення первісно заявлених позовних вимог у даній справі.

Отже, вимоги позивача про звернення стягнення, у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р., стягнення на майнові користування (права оренди земельних ділянок), що належать Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" (відповідачу 2) та на належну Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідачу 1) частку в статутному капіталі Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (відповідача 2), не спрямовані на захист порушеного права або законного інтересу позивача, оскільки позивачем не визначено яким саме способом слід звернути стягнення на предмети застави, у зв'язку із чим у суду відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" № 1255-IV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (ст. 27).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, обтяжувач має право задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, обраним на власний розсуд способом, втім за умови реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

З наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (№45723767, виданий 27.11.2014р.) вбачається, що позивачем не було зареєстроване звернення стягнення на предмет застави за договором застави частки в статутному капіталі (застава корпоративних прав) від 31.10.2014 р. Доказів реєстрації звернення стягнення на предмет застави за договором застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року матеріали справи не містять та позивачем не надано. Зазначене свідчить про недотримання позивачем вимог передбачених у частині 3 статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Водночас, судом встановлено, що згідно із умовами договору застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2), предметом застави за вказаним договором є право оренди за наступними договорами оренди земельних ділянок: договір оренди землі від 18.01.2008 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 15,5986 га; договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 61,8933 га; договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2,1434 га; договір оренди землі від 08.07.2004 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2904,84 га.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (ч. 5 ст. 93 ЗК України).

Частиною 1 статті 81 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною другою цієї статті випадків.

Таким чином, право на передачу у заставу земельних ділянок державної або комунальної власності належить виключно власнику таких земельних ділянок, а не орендарю, у даному випадку Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" (відповідачу 2).

Частиною 2 статті ст. 81 вищевказаного Закону передбачено, що право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для будівництва житлового будинку, може бути відчужене орендарем за згодою орендодавця у разі, якщо таке будівництво розпочате, на строк та на умовах, визначених первинним договором оренди, або якщо таке відчуження передбачено первинним договором оренди.

Матеріали справи не містять доказів наявності виключення із загального правила неприпустимості відчуження права на оренду земельних ділянок за договорами оренди землі від 08.07.2004 р., від 11.11.2008 р. та від 18.01.2008 р.

З огляду на положення ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 81 Закону України "Про оренду землі", а також умови договорів оренди, випливає, що правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору оренди землі від 18.01.2008 р., укладеного між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 15,5986 га, договору оренди землі від 11.11.2008 р., укладеного між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 61,8933 га, договору оренди землі від 11.11.2008 р., укладеного між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2,1434 га, договору оренди землі від 08.07.2004 р., укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2904,84 га, не передбачають передачу орендарем (Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки", відповідачем 2 у справі) права оренди земельних ділянок у заставу третім особа, у тому числі, позивачу - Публічному акціонерному товариству "Банк "ЮНІСОН".

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Пунктом 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Враховуючи вищевикладене, те, що договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (відповідач 2), суперечить положенням ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 81 Закону України "Про оренду землі", суд керуючись положеннями ст. 83 ГПК України, ст. 203, ст. 215 ЦК України, дійшов висновку про визнання недійсним договору застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. стягнення на майнові користування (права оренди земельних ділянок), що належать Сільськогосподарському приватному підприємству "Чумаки" (відповідачу 2) за наступними договорами оренди: а) договір оренди землі від 18.01.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 15,5986 га, б) договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 61,8933 га, в) договір оренди землі від 11.11.2008 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2,1434 га, г) договір оренди землі від 08.07.2004 р., укладений між заставодавцем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією на оренду земельною ділянки площею 2904,84 га. та звернення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. стягнення на належну Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідачу 1) частку в статутному капіталі Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (відповідача 2), що складає 100% (сто відсотків) статутного капіталу боржника, та відповідає 16 001 000,00 грн.

Позивачем, також, заявлено вимогу про стягнення з Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", як солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" заборгованості по Договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. в сумі 3 096 242,47 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" (відповідач 1, поручитель) було укладено договір поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р., відповідно до умов якого, поручитель поручився перед кредитором за належне та своєчасне виконання Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (боржником) зобов'язань, що випливають з укладеного між боржником та кредитором оговору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, включаючи всі дійсні та/або можливі зміни та/або доповнення, внесені та/або такі, що можуть бути внесені в майбутньому, а саме щодо: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р., порука а цим договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань боржника за кредитним договором, а саме: повернення кредиту в сумі 7000000,00 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.05.2015 року (включно) або достроково у випадках, передбачених кредитним договором; сплату процентів за користування кредитом в розмірі 25,0% річних. А у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов'язань, передбачених у кредитному договорі - у розмірі 27,0% річних або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо таких буде встановлений шляхом зміни кредитного договору; сплату комісій у розмірі, в строки (терміни) та в порядку, визначеному кредитним договором; сплату можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної кредитним договором; відшкодування витрат кредитора, пов'язаних із стягненням заборгованості за кредитним договором.

Згідно із п. 1.1. договору поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р., у разі порушення боржником забезпечених порукою згідно із договором зобов'язань за кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а кредитор, відповідно має право звернутись з вимогою про повне або часткове виконання будь-якого із забезпечених порукою зобов'язань як до боржника та поручителя разом, так і до будь-кого з них окремо.

Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Водночас, позивачем було заявлено вимоги про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р., на майнові користування (права оренди земельних ділянок), що є предсметом договору застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки", та про стягнення з Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", як солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" заборгованості по Договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. в сумі 3 096 242,47 грн. При цьому, Сільськогосподарське приватне підприємство "Чумаки" є позичальником за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р. та заставодавцем за договором застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року.

Таким чином, заявлення вимоги про звернення стягнення на предмет застави унеможливлює одночасно стягнути заборгованість за договором кредиту, що свідчить про відсутність підстав для стягнення заборгованості з Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" за кредитним договором.

Крім того, під час розгляду справи, відповідачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП" надано суду угоду від 27.01.2015 року про розірвання договору поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", відповідно до умов якої сторони дійшли згоди розірвати договір поруки №38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 р., укладеного між ними, з 27 січня 2015 року, що свідчить про відсутність солідарного обов'язку відповідачів за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р.

З огляду на вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3096242,47 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

У пункті 3.17.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011, № 18, визнаючи недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір (пункт 1 статті 83 ГПК) або виходячи у разі необхідності за межі позовних вимог (пункт 2 тієї ж статті), господарський суд за результатами розгляду справи повинен з урахуванням вимог частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу вирішувати питання про стягнення та розподіл відповідних сум судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI визначено, що ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014, № 80-VIII, з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп.

Оскільки, судом у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, визнано недійсним договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки", судовий збір у розмірі 1218,00 грн. підлягає стягненню порівну із сторін вказаного правочину в доход Державного бюджету України.

Згідно п. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на зазначене, позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір у розмірі 11155,15 грн., сплачений платіжним дорученням №175403 від 24.12.2014р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСОН ГРУП", Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3096242,47 грн. відмовити повністю.

2. Визнати недійсним договір застави №38/14/КЛ-КБ-ЗИП від 21.11.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "ЮНІСОН" (, 03028, м. Київ, проспект Науки, 30-А) та Сільськогосподарським приватним підприємством "Чумаки" (, 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, будинок 44).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" (, 03028, м. Київ, проспект Науки, 30-А) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (, 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, будинок 44) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству "Банк "ЮНІСОН" (, 03028, м. Київ, проспект Науки, 30-А) з Державного бюджету України 11155 (одинадцять тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн. 15 коп. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №175403 від 24.12.2014р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №910/27066/14.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.02.2015р.

Суддя О.В. Гулевець