ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 березня 2015 р.

Справа № 902/1322/14

за позовом: Крижопільського районного споживчого товариства Вінницька область, смт.Крижопіль, вул.Комсомольська, 17а

до: Споживчого товариства "Городківське сільське споживче товариство" Вінницька область, Крижопільський район, с.Городківка, вул.Леніна, 2

про визнання права власності

Головуючий суддя: Яремчук Ю.О.

При секретарі судового засідання: Головаченко Т.В.

За участю представників:

позивача - Котюжанський В.А. та Прицюк А.В.

відповідача - Беженар Г.В. та Лукавський А.В.

ВСТАНОВИВ :

Подано позов Крижопільським районним споживчим товариством до Городківського сільського споживчого товариства про визнання права власності на магазин Продтовари №9 по вул. Комсомольська, 63 в с.Городківка, Крижопільського району, Вінницької області.

Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року суддею Яремчук Ю.О. було прийнято справу до провадження з призначенням судового засідання на 27.01.2015 року.

Ухвалами суду від 27.01.2015 року та 17.02.2015 року розгляд справи відкладався, з об'єктивних причин.

В судове засідання 04.03.2015 року з'явились представники позивача та відповідача.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як слідує із позовної заяви, підставою позовних вимог є посилання позивача на наступні обставини:

Відповідно до постанови конференції Крижопільської райспоживспілки від 20.08.2002 р. прийнято рішення про приєднання до Крижопільської райспоживспілки Городківського, Жабокрицького та Крижопільського сільських споживчих товариств з передачею в процесі реорганізації майна, грошових коштів на баланс райспоживспілки.

На виконання вказаної постанови було складено 29.11.2002 р. акт ліквідаційної документальної ревізії про передачу товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів ліквідованого Городківського ССТ Крижопільському РСТ, а 30.06.2004 р. було проведено інвентаризацію будівлі магазину № 9 в с. Городківка, Крижопільського району, де в інвентаризаційному описі зазначено, що магазин належить Крижопільському РСТ.

Позивач вважає, що магазин № 9 в с. Городківка, Крижопільського району належить Крижопільському РСТ, оскільки, він будувався за власні кошти господарським способом, що підтверджується актом приймання та введення в дію закінченого будівництвом магазину від 26.12.1974 р.

На спірний магазин позивачем виготовлено 18.11.2013 р. технічний паспорт.

Разом з товарно-матеріальними цінностями Городківське сільське споживче товариство передало в пайовий фонд з членами ( пайовиками Городківського сільського споживчого товариства), яких станом на день складання позовної заяви рахується 1637 членів.

В запереченнях на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити посилаючись на наступне:

Відповідно до довідки АБ № 193991 з ЄДРПОУ, споживче товариство «Городківське сільське споживче товариство» зареєстровано як юридична особа.

Відповідно до п.1 Статуту Городківського ССТ прийнятим зборами уповноважених споживчого товариства 1 жовтня 1992 року, Городківське сільське споживче товариство-самостійна, демократична організація громадян, які проживають і працюють в селах: Городківка, Дахталія, Мар'янівка, Савчино...на основі добровільного членства і взаємної допомоги об'єдналися для спільного господарювання з метою поліпшення економічного і соціального стану.

Згідно зі ст.43 Статуту власністю споживчого товариства є засоби виробництва, вироблена продукція та інше майно,що належить йому і необхідне для здійснення статутних завдань.

Споживчому товариству можуть належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, вироблена та заготовлена продукція,закуплені товари, цінні папери, а також майно відповідно до цілей його діяльності.

Об'єкти права власності споживчого товариства можуть перебувати у спільному володінні товариства та спілки споживчих товариств підприємств організацій або установ інших форм власності. Їх частка у власності визначається взаємними угодами/договорами/.

Виходячи із наведеного на балансі споживчого товариства перебувають усі засоби, в тому числі і торгівельні будівлі, які розташовані в селах зони обслуговування товариства.

Оскільки, більшість магазинів побудовано в радянські часи колгоспами, а деякі за рахунок фонду капітальних вкладень кооперації Крижопільського району, відповідні документи, які посвідчують право власності на будівлі не виготовлялись.

Рішенням 11 сесії 22 скликання Городківської сільської ради від 13.03.1998 року затверджено технічну документацію із землеустрою, якою визначено площу земельних ділянок, якими користується Городківське ССТ в розмірі 0,8647 га по угіддях і об'єктах та видано державний акт на право постійного користування землею Городківському ССТ на площу 0,8647 га для господарського використання.

Згідно із додатку до рішення сесії під кожну окрему будівлю магазину, в тому числі і магазин № 9 по вул. Комсомольській, 63 виділено певні площі земельних ділянок, про що зазначено в державному акті.

Споживчим товариством постійно проводиться оплата земельного податку зазначені в державному акті земельні ділянки, докази сплат містяться в матеріалах справи.

Будівля наведеного магазину побудована та введена в експлуатацію в 1974 році, про що зазначено в акті прийомки в експлуатацію в якому також зазначено, що вона збудована та здана в експлуатацію Городківським ССТ і відповідно взята на баланс споживчого товариства.

Споживчим товариством виготовлено технічну документацію на будівлю магазину по вул. Комсомольська, 63 та присвоєно кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0105, що дає право на оформлення права власності за Городківським ССТ на будівлю.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на рухоме майно, їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 (пня 2004 року(далі Закон) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни № 703 від 22 червня 2011 року.

У порядку визначеному наведеними нормативними актами, в даний час, Городківське ССТ проводить державну реєстрацію права власності на наведену будівлю магазину.

Відповідач зазначає, що у позивача відсутні будь-які документи, котрі підтверджують його право на будівлю магазину.

Разом з тим, Крижопільським РСТ було проведено державну реєстрацію права власності на наведену будівлю магазину.

Проте, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.05.2014 року по справі № 802/1122/14-а за позовом Городківського сільського споживчого товариства до Реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Крижопільське районне споживче товариство, про визнання протиправним та скасування рішення - адміністративний позов задоволено повністю та визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9609564 від 27 грудня 2013 року, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області Горбатюком Русланом Васильовичем. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року вищевказану постанову залишено без змін.

Відповідач зазначає, що Городківське ССТ приєднано до Крижопільської райспоживспілки оскільки рішення конференції від 20 серпня 2002 року, на яке посилається позивач, не виконано і приєднання не відбулось що свідчить звернення Крижопільського РСТ до суду за встановленням факту приєднання в чому судом було відмовлено. Також відсутні будь-які докази про правонаступництво Городківського ССТ Крижопільською райспоживспілкою або Крижопільським РСТ. Не відповідає дійсності і посилання позивача на те, що Городківське ССТ передало в пайовий фонд із його членами (пайовиками) котрих нараховується 1637 членів, будь-які докази такої передачі позивачем не надано, перереєстровані пайовики Городківського ССТ залишаються членами іншого споживчого товариства і вперше отримують відповідні дивіденди на належне їм майно.

Беручи до уваги зміст заявленого позову, провівши оцінку наданих у справу сторонами доказів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням, передбачених Цивільним і Господарським кодексами України, способів захисту.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позовні вимоги, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншому речовому праві.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття знаходиться в розділі 29 ЦК України "Захист права власності", тобто, стосується випадків, коли існуюче, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв'язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 392 ЦК України видно, що позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Відтак, до предмету доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Отже, сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, що мають юридичну заінтересованість у результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов'язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

Главою 24 ЦК України унормовано набуття права власності.

Приписами статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вказувалось вище позивач в якості підстави набуття права власності посилається на передачу майна відповідачем в процесі його реорганізації шляхом приєднання до Крижопільського РСТ та проведення будівництва спірного магазину власним господарським способом.

Вказані доводи позивача оцінюються судом критично, оскільки достовірно та переконливо не підтверджують факт набуття спірного майна у власність.

Зокрема, згідно п.п."о", "п" п.19, п.20 статуту Городківського ССТ до виключної компетенції загальних зборів товариства віднесено питання здійснення права колективної власності і вирішення питання ліквідації та реорганізації товариства, входження до спілки споживчих товариств або інші об'єднання тощо.

Пунктом 43 цього ж статуту визначено, власністю споживчого товариства є засоби виробництва, вироблена продукція та інше майно,що належить йому і необхідне для здійснення статутних завдань.

Споживчому товариству можуть належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, вироблена та заготовлена продукція,закуплені товари,, цінні папери, а також майно відповідно до цілей його діяльності.

Об'єкти права власності споживчого товариства можуть перебувати у спільному володінні товариства та спілки споживчих товариств підприємств організацій або установ інших форм власності. Їх частка у власності визначається взаємними угодами/договорами/.

В матеріалах справи не містяться докази того, що підтверджують прийняття рішення загальними зборами Городківського ССТ про реорганізацію шляхом приєднання до Крижопільського РСТ чи про передачу останньому майна, в тому рахунку і спірної будівлі магазину.

Стосовно прийнятого 20.08.2002 р. рішення конференцією Крижопільської РСТ суд зауважує, що згідно п.16 статуту останньої в редакції на момент проведення конференції, конференція правомочна розглядати і вирішувати будь-які питання діяльності райспоживспілки.

Згідно п.9 статуту Крижопільського РСТ члени райспоживспілки зберігають повну організаційну та господарську самостійність, права юридичних осіб і керуються у своїй діяльності власними статутами.

Тому, прийняття рішення конференцією Крижопільського РСТ про реорганізацію шляхом приєднання членів спілки - ССТ, які входили до неї, виходить за межі питань на які розповсюджується компетенція конференції.

До того ж, як вказувалось вище питання реорганізації та розпорядження майном віднесено до виключної компетенції загальних зборів ССТ.

Наведені положення статутів Городківського ССТ та Крижопільського РСТ узгоджуються із приписами чинного законодавства.

Так, згідно ст.8 ЗУ "Про споживчу кооперацію" спілка визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу не заборонену чинним законодавством діяльність з дня її державної реєстрації. Вона не відповідає за зобов'язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій.

Стосовно посилання позивача про будівництво спірного магазину господарським способом суд зазначає наступне.

Будівля наведеного магазину побудована та введена в експлуатацію в 1974 році, про що зазначено в акті прийомки в експлуатацію в якому також зазначено, що вона збудована та здана в експлуатацію Городківським ССТ і відповідно взята на баланс споживчого товариства.

Як видно із матеріалів справи, споживчим товаритсвом виготовлено технічну документацію на будівлю магазину по вул. Комсомольська, 63 та присвоєно кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0105, що дає право на оформлення права власності за Городківським ССТ на будівлю.

Разом з тим, як уже зазначалось вище, Крижопільським РСТ було проведено державну реєстрацію права власності на наведену будівлю магазину.

Проте, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.05.2014 року по справі № 802/1122/14-а за позовом Городківського сільського споживчого товариства до Реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Крижопільське районне споживче товариство, про визнання протиправним та скасування рішення - адміністративний позов задоволено повністю та визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9609564 від 27 грудня 2013 року, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області Горбатюком Русланом Васильовичем. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року вищевказану постанову залишено без змін.

Таким чином, доказів існування обставин за якими чинне законодавство України передбачало набуття позивачем у власність спірного майна, матеріали справи не містять.

В зв'язку з відмовою в позові судовий збір покладається на позивача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85,87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10 березня 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи