РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/29041/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Грін Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про повернення грошових коштів 193 188,15 грн.

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Джус А. Ю. - представник за довіреністю

від відповідача: Євтушенко С. В. - представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Грін Банк" (далі за текстом - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 193 188,15 грн., в тому числі 175625,59 грн. неправомірно списаних грошових коштів та 17562,56 грн. штрафу.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку і примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Отже в силу вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач не мав законних підстав для виконання своїх зобов'язань 25 вересня 2014 року, встановлених п. 3.2 Договору, а Відповідач не мав законних підстав для списання грошових коштів з кореспондентського рахунку позивача 30 вересня 2014 року. У зв'язку з чим позивач просить повернути неправомірно списані грошові кошти та стягнути штраф за необґрунтоване списання у безспірному порядку претензійної суми.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.12.2014 порушено провадження у справі №910/28043/14 та призначено до розгляду на 09.02.2015.

06.02.2015 через відділ діловодства від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що клієнт ініціював переказ власних коштів через агента Банку (Позивача), який з метою здійснення міжбанківського переказу розмістив кошти клієнта на кореспондентському рахунку у Банку, тобто, ці кошти не є власністю позивача; здійснюючи перекази клієнтів, позивач не мав перед відповідачем власних зобов'язань майнового (грошового) характеру, оскільки його фактичним зобов'язанням є лише послуга здійснення переказу грошових коштів клієнтів; за надання послуг позивач отримував передбачену договором комісійну винагороду (п.3.1. Договору), відповідно, Банк не є кредитором Агента у розумінні законодавства України, а, отже положення ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на дані правовідносини поширюватись не можуть; введення тимчасової адміністрації до Агента не може бути підставою нездійснення переказу грошових коштів клієнта та позбавлення його права власності на них; не може вважатися порушенням в розумінні ст. 36 вказаного Закону виконання відповідачем положень Агентського договору щодо договірного списання з кореспондентського рахунку Агента Банку суми переказів, ініційованих клієнтами.

В судовому засіданні 09.02.2015, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 23.02.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2015 свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.02.2015 заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.02.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Грін Банк" (агент, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк, відповідач) укладено агентський договір на здійснення грошових переказів № 113/2013, відповідно до умов якого банк уповноважує, в агент приймає на себе зобов'язання здійснювати перекази (приймання/виплату) як на території України, так і за кордоном/із-за кордону готівкові грошові кошти в національній та іноземній валюті фізичним особам (клієнтам) на умовах, передбачених даним договором і діючим законодавством України. Вказані грошові перекати здійснюються з використанням програмного забезпечення автоматизованих робочих місць міжнародної системи переказів «Аверс», встановленої у агента.

Відповідно до п. 2.1.2 договору агент зобов'язаний здійснювати грошові перекази та обслуговувати клієнтів, які користуються системою, на рівні прийнятих в системі стандартів, відповідно «Керівництву оператора» наданого банком агенту в електронному вигляді в комплекті програмного забезпечення системи.

Дохід агента за здійсненні грошові перекази по даному договору складається з комісійної винагороди в розмірі: 33% від загальної суми комісії, встановленої банком за здійснення відправлення переказу клієнтам на території України, у відповідності з додатком № 1 до даного договору; 33% від загальної суми комісії, встановленої банком за здійснення відправлення переказу клієнтам на території України, у відповідності з додатком № 1 до даного договору; розмір комісії, який стягується з клієнта за здійснення грошових переказів за кордон, а також дохід агента за здійснення грошових переказів (відправлення/видача), вказаний в додатку № 3 до даного договору (п. 3.1 договору).

Отримані агентом від клієнтів суми грошових коштів за здійснення переказів перераховуються агентом на кореспондентський рахунок агента відкритий в банку, код банку 300131, , за вирахуванням доходу агента, розрахованого у відповідності з п. 3.1 даного договору не пізніше банківського дня, наступного за днем, коли був здійснений прийом грошових коштів від клієнтів (п. 3.2 договору).

30.09.2014 відповідачем списано з кореспондентського рахунку позивача, який відкритий у відповідача, грошові кошти в сумі 175625,59 грн. та прийняті позивачем від клієнтів перекази 24.09.2014.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014р. № 595/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ГРІН БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 25.09.2014 року № 98 щодо виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «ГРІН БАНК» строком на 3 місяці з 25 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року.

03.10.2010 позивач звернувся до відповідача з претензією № 987 щодо повернення списаних грошових коштів в сумі 175625,59 грн. у зв'язку з тим, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку і примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку у відповідача були відсутні підстави для списання коштів на виконання умов агентського договору. На доказ отримання претензії відповідачем 08.10.2014 позивач надав суду копію повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте відповідач відповіді на претензію не надав, грошові кошти не повернув.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 193 188,15 грн., в тому числі 175625,59 грн. неправомірно списаних грошових коштів та 17562,56 грн. штрафу. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно ст. п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку і примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Отже в силу вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач не мав законних підстав для виконання своїх зобов'язань 25 вересня 2014 року, встановлених п. 3.2 Договору, а Відповідач не мав законних підстав для списання грошових коштів з кореспондентського рахунку позивача 30 вересня 2014 року.

Відповідача у відзиві на позов зазначив, що клієнт ініціював переказ власних коштів через агента Банку (Позивача), який з метою здійснення міжбанківського переказу розмістив кошти клієнта на кореспондентському рахунку у Банку, тобто, ці кошти не є власністю позивача; здійснюючи перекази клієнтів, позивач не мав перед відповідачем власних зобов'язань майнового (грошового) характеру, оскільки його фактичним зобов'язанням є лише послуга здійснення переказу грошових коштів клієнтів; надання послуг позивач отримував передбачену договором комісійну винагороду (п.3.1. Договору), відповідно, Банк не є кредитором Агента у розумінні законодавства України, а, отже положення ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на дані правовідносини поширюватись не можуть; введення тимчасової адміністрації до Агента не може бути підставою нездійснення переказу грошових коштів клієнта та позбавлення його права власності на них; не може вважатися порушенням в розумінні ст. 36 вказаного Закону виконання відповідачем положень Агентського договору щодо договірного списання з кореспондентського рахунку Агента Банку суми переказів, ініційованих клієнтами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

Постановою Правління НБУ №42 від 12.02.2013р. «Про врегулювання питань щодо приймання готівки для подальшого її переказу» визначено, що операції з приймання готівки в гривнях для подальшого її переказу за допомогою платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки (робоче місце працівника, облаштоване платіжним пристроєм, який дає змогу ініціювати переказ) здійснюють, у тому числі комерційні агенти банків - юридичні особи, які уклали агентські договори з банками.

Відповідно до п.1.24 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кореспондентський рахунок - це рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Міжбанківський переказ коштів - переказ коштів між банками в безготівковій формі, що обумовлений потребою виконання платежів клієнтів або власних зобов'язань банків (п.1 гл.1 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті).

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Таким чином, саме клієнт ініціював переказ власних коштів через агента Банку (Позивача), який з метою здійснення міжбанківського переказу розмістив кошти клієнта на кореспондентському рахунку у Банку, тобто, ці кошти не є власністю позивача.

П.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку і примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на зазначене, відповідач не є кредитором позивача стосовно оспорюваної суми грошових коштів, які знаходились на відповідному кореспондентському рахунку, адже ці кошти, призначені для здійснення міжбанківського переказу, належать не позивачеві, а ініціатору переказу, а, відтак, на операції з цими коштами мораторій не поширюється.

Зобов'язання позивача за Агентським договором на здійснення грошових переказів №113/2013 від 24.09.2013р. щодо виконання доручення клієнтів на переказ коштів, не є власним грошовим чи майновим зобов'язанням Агента, оскільки клієнт, що ініціює переказ доручає Агенту виконати операцію за рахунок власних коштів, а не коштів Агента. Тобто, предметом Агентського договору від 24.09.2013р. є зобов'язання Агента надати послугу здійснення переказу грошових коштів, а не сплатити суму власних грошових коштів.

Таким чином, здійснюючи перекази клієнтів, позивач не мав перед відповідачем власних зобов'язань майнового (грошового) характеру, оскільки його фактичним зобов'язанням є лише послуга здійснення переказу грошових коштів клієнтів. За надання послуг Позивач отримував передбачену договором комісійну винагороду (п.3.1. Договору). Відповідно, Банк не є кредитором Агента у розумінні чинного законодавства України, а, отже положення ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на дані правовідносини поширюватись не можуть.

Відповідно до положень Агентського договору позивач зобов'язаний здійснювати обслуговування клієнтів (а не переказувати власні грошові кошти). Встановлені ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження не поширюються на обслуговування клієнтів щодо здійснення переказів.

Керуючись ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку, тобто, все те, що належить банку.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб до ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії і мають найвищу юридичну силу, то Основний Закон має пріоритет у застосуванні перед Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ніхто і ніяким чином не має права позбавляти особу користуватись, розпоряджатись і володіти своєю власністю. Відтак, нездійснення переказу грошових коштів, належних клієнту, суперечить Конституції і є протиправними. Керуючись ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

Таким чином, введення тимчасової адміністрації до Агента не може бути підставою нездійснення переказу грошових коштів клієнта та позбавлення його права власності на них.

Пунктом 3.4. Агентського договору передбачена можливість здійснення заліку зустрічних вимог за зобов'язаннями, визначеними п.п. 3.1., 3.2., 3.3. та 3.6. цього Договору між прийнятими та виплаченими протягом одного банківського дня грошовими переказами. Якщо за підсумками діяльності Агента за поточний банківський день протягом якого було здійснено приймання грошових коштів від Клієнтів та виплата Клієнтам таких грошових коштів із використанням системи, виникло позитивне сальдо на користь Банку, Агент перераховує належну Банку суму грошових коштів (позитивне сальдо на користь Банку) протягом цього дня на кореспондентський рахунок Агента, відкритий у Банку, а Банк списує належну йому суму з кореспондентського рахунку Агента, відкритого у Банку.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст.1071 ЦК України).

Главою 2 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті визначено, що взаємовідносини в системі міжбанківських розрахунків між її учасниками регулюються договорами, укладеними відповідно до законодавства. Главою 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено, що списання договірне (далі - договірне списання) - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, лише задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку і примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно, не може вважатися порушенням в розумінні ст.36 вказаного Закону виконання відповідачем положень Агентського договору щодо договірного списання з кореспондентського рахунку Агента Банку суми переказів, ініційованих клієнтами.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. неправомірно списані грошові кошти

Позивачем під час розгляду справи не доведено неправомірність списання коштів в розмірі 174625,59 грн. та нормами діючого законодавства не передбачено повернення грошових коштів за наведених обставин в позовній заяві. Проте, законодавством передбачено, що, будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови, оскільки згідно з положеннями ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині174625,59 грн. повернення безпідставно перерахованих коштів.

Оскільки нарахування штрафу є похідним від основного боргу, а у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення основного боргу суд відмовив, то суд відмовляє і у задоволенні 17562,56 грн. штрафу.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати не покладаються судом на сторони, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення підписано 02.03.2015

Суддя О.А.Грєхова