РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/29759/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодкий Замок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яппі-Трейдинг"

про стягнення боргу за порушення договірних зобов'язань

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Чех О.Я. (дов.б/н від 02.10.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Солодкий Замок" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яппі-Трейдинг" про стягнення боргу у розмірі 8 574,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, прийнятих за договором поставки № 150/279, укладеного між сторонами 06.12.2011, у зв'язку із чим за ТОВ «Яппі-Трейдинг» утворилась заборгованість у сумі 8 086,93 грн з оплати товару поставленого протягом вересня та жовтня 2014 року. Внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач також пред'явив до сплати відповідачем сум інфляційних витрат у розмірі 194,09 грн, 3 % річних за користування чужими коштами - 30,42 грн та пені - 263,49 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №910/29759/14 та призначено її до розгляду на 10.02.2015 року.

Ухвалою від 10.02.2015 судом задоволено клопотання позивача про подовження терміну розгляду справи у порядку ст.69 ГПК України та зважаючи на нез'явлення відповідача до судового засідання відкладено розгляд справи на 03.03.2015 року.

У судове засідання 03.03.2015 представник позивач з'явився, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач повторно не направив свого представника до судового засідання, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Поштова кореспонденція направлена судом на юридичну адресу відповідача.

Згідно з положеннями ст. 93 ЦК України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

У п. 94 Правил надання послуг поштового зв'язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009р. № 270) зазначено, що прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об'єкта поштового зв'язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

Згідно з п. 117 вказаних Правил, поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання; поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач на виклик суду не з'явився, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

06.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Солодкий Замок" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Яппі- Трейдинг» (покупець) укладено Договір поставки № 150/279 (далі - Договір).

Відповідно до умов п.1.1 зазначеного Договору постачальник зобов'язується виготовляти та передати у власність Покупцеві кондитерські та хлібобулочні вироби власного виробництва (далі - Товар), а Покупець зобов'язується приймати Товар і вчасно здійснювати оплату на умовах договору.

Предметом поставки є визначений Товар із зазначенням асортименту, ціни за одиницю та загальну вартість товару у видаткових або товарно-транспортних накладних, складених на підставі заявок Покупця, та підписаних Постачальником та Покупцем.(п.1.2 договору)

Додатком до Договору № 150/279 від 06.12.2-11 сторони встановили перелік осіб уповноважених Покупцем приймати товарно-матеріальні цінності від Постачальника , а також зразки відбитків печаток, якими засвідчуються документи, що підтверджують прийняття поставленого Постачальником товару особами, уповноваженими Покупцем.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у вересні та жовтні 2014 року поставлено відповідачу товару на загальну суму 8 117,39 грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними до Договору № 150/279 від 06.12.2011 на загальну суму 8 117,39 грн., підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками, а саме:

видаткова накладна № РН від 11.10.2014 на суму 557,10 грн.

видаткова накладна № РН від 09.10.2014 на суму 1 504,96 грн.

видаткова накладна № РН від 07.10.2014 на суму 2 482,98 грн.

видаткова накладна № РН від 16.09.2014 на суму 1 141,23 грн.

видаткова накладна № РН від 16.09.2014 на суму 365,30 грн.

видаткова накладна № РН від 09.09.2014 на суму 1062,01 грн.

видаткова накладна № РН від 09.09.2014 на суму 1018,50 грн.

Оскільки, у порушення умов п. 8.2 Договору, яким встановлено обов'язок Покупця здійснити оплату поставленого товару протягом 14 календарних днів , з моменту підписання сторонами видаткової накладної, відповідач здійснив лише часткову оплату поставленого товару у розмірі 30,00 грн., тому за Товариством з обмеженою відповідальністю «Яппі-Трейдинг» рахується заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 8 086,93 грн.

Внаслідок того, що відповідачем так і не погашено наявну перед позивачем заборгованість за порушення зобов'язань прийнятих за Договором № 150/279 від 06.12.2011 зі сплати товару, поставленого у вересні та жовтні 2014 року, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, за умовами Договору № 150/279 укладеного між сторонами 06.12.2011, ТОВ «Солодкий Замок» зобов'язалось поставляти у власність ТОВ «Яппі-Трейдинг» товар, а ТОВ «Яппі-Трейдинг» зобов'язалось приймати та своєчасно оплачувати постачальнику вартість отриманого товару в порядку і на умовах, зазначених у цьому Договорі та видаткових накладних.

Стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст.526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 8.2 Договору сторони передбачили обов'язок Покупця здійснити оплату поставленого товару протягом 14 календарних днів, з моменту підписання сторонами видаткової накладної,

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав прийняті за Договором зобов'язання, та поставив у вересні та жовтні 2014 року відповідачу товар на загальну суму 8 117,39 грн., що підтверджується складеними та підписаними сторонами відповідними видатковими накладними.

Проте відповідач у порушення зобов'язань, прийнятих за Договором, здійснив часткову оплату отриманого товару, у зв'язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 8 086,93 грн.

Наявність цієї суми заборгованості також підтверджено підписаним обома сторонами актом звіряння, який додано до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати поставленого товару у розмірі 8 086,93 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Враховуючи наведене та перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 30 грн. 42 коп. та інфляційної складової боргу у розмірі 194,09 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки, відповідачем не виконане зобов'язання з оплати отриманого товару, позивачем правомірно пред'явлено вимогу про сплату пені у розмірі 263,49 грн. Перевіривши розрахунокз аявленої суми пені, суд дійшов висновку, що ця вимога підлягає задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодкий Замок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яппі- Трейдинг" про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яппі - Трейдинг" (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 28/2 оф. 43; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодкий Замок" (02217, місто Київ, вул.. Електротехнічна, будинок 18; ідентифікаційний ) суму основної заборгованості у розмірі 8 086 (вісім тисяч вісімдесят шість) гривень 93 копійки, інфляційних втрат у сумі 194 (сто дев'яносто чотири) гривні 09 копійок, проценти за користування коштами у розмірі 30 (тридцять) грн. 42 копійки , пені 263 (двісті шістдесят три) гривні 49 копійок та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 03.03.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 05.03.2015 року

Суддя К.В. Полякова