РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2015Справа №910/29551/14
За позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія»

про стягнення 2836397,01 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Перепелиця О.С., довіреність від 31.10.2014 № 002298,

Колесніченко І.В., довіреність від 31.10.2014 № 5302/3

від відповідача не прибув

встановив :

Позивач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «Лотос-Енергія» про стягнення з відповідача 2836397,01 грн. вартості талонів на отримання нафтопродуктів, які були оплачені позивачем та за якими відповідачем не було видано нафтопродукти у порушення умов укладеного сторонами договору поставки від 04.04.2014 № 647.

27.02.2015 позивачем суду надано письмову заяву про зменшення позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача на свою користь 2833814,61 грн.

Вказана заявка про зменшення позовних вимог відповідає положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та приймається судом до розгляду.

Представник відповідача в судові засідання у справі жодного разу не прибув, про час ті місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання за його належною юридичною адресою ухвал господарського суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Витребувані господарським судом матеріали відповідач під час судового розгляду справи не надав, тому суд з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

04.45.2014 між позивачем як Покупцем та відповідачем як Продавцем укладений договір поставки № 647 (далі за текстом - договір), відповідно до п.1.1 якого відповідач зобов'язався поставити, а позивач - прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених договором.

Найменування, асортименти, кількість, комплектність товару обумовлюються сторонами у специфікації, що є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору базові умови поставки визначаються відповідно до умов Інкотермс (у редакції 2010 року), установлені у специфікації. Товар за договором поставляється у строки, зазначені у специфікації (пункт 3.2 договору).

Ціна за одиницю товару встановлюється сторонами у специфікації; загальна сума договору визначається загальною вартістю товару, що підлягає поставці у відповідності із специфікаціями до договору (пункти 4.1, 4.4 договору).

Відповідно до специфікації від 03.10.2014 № 4 до договору (далі за текстом - специфікація № 4) відповідач зобов'язався поставити, а позивач - прийняти та оплатити бензин А-92 СК (талони) та дизельне паливо СК (талони) на загальну суму 4469076,96 грн. з ПДВ.

Умовами пунктів 2 та 4 специфікації № 4 встановлено, що поставка товару здійснюється у 4 кварталі 2014 року протягом одного банківського дня з дня направлення письмової заявки Покупця на умовах EXW (Інкотермс 2010).

Термін EXW передбачає, що постачальник зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця в названому місці поставки, без завантаження на будь-який приймаючий транспортний засіб. Проте, як це безпосередньо передбачено Інкотермс, сторони можуть окремим застереженням в договорі покласти на постачальника обов'язок щодо завантаження товару.

Одночасно з укладенням договору відповідачем позивачеві надано перелік АЗС ТОВ «Лотос Енергія» у м. Кривий Ріг, на яких позивач має змогу отримати бензин А-92 або дизельне паливо за відповідними талонами.

06.102014 позивачем відповідно до умов специфікації № 4 та умов письмової заявки від 03.10.2014 № 53-15/571-А за видатковою накладною № 1120 отримані від відповідача талони на бензин А-92 у кількості 140920 літрів та дизельне паливо у кількості 124860 літрів на загальну суму 4210278,24 грн. з ПДВ.

Платіжним дорученням від 10.10.2014 № 16868 на суму 4077228,93 грн. позивачем частково сплачено вартість отриманих талонів (нафтопродуктів за талонами). Копія вказаного платіжного доручення міститься у матеріалах справи.

Фактично на АЗС відповідача позивачем за талонами отримано 40540 літрів бензину А-92 та 37830 літрів дизельного пального на загальну суму 1240831,92 грн.

За доводами позивача з 01.11.2014 відповідачем безпідставно припинено видачу нафтопродуктів за придбаними позивачем талонами.

Листом від 06.11.2014 № 53-/15-672-А позивач звернувся до відповідача з вимогою про поновлення видачі нафтопродуктів за придбаними позивачем талонами (скретч-картами).

Поновлення видачі нафтопродуктів після отримання відповідачем зазначеного вище листа не відбулося.

На підставі положень ст.ст. 387,530,663 Цивільного кодексу України позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про передачу позивачеві у семиденний термін з моменту отримання вимоги 100130 літрів бензину А-92 та 86990 літрів дизельного пального, які є власністю позивача.

Листом від 20.11.2014 № 586 відповідач повідомив позивача про процес вирішення питання безперебійного відпуску товару.

Листом від 28.11.2014 № 590 відповідач повідомив позивача про неможливість поставки придбаних позивачем нафтопродуктів.

Пунктом 6.4 договору передбачене право Покупця розірвати договір в односторонньому порядку у випадку порушення Постачальником зобов'язань, встановлених договором, повідомивши Постачальника про розірвання договору в письмовій формі за 5 календарних днів до моменту розірвання.

Листом від 28.11.2014 № 53-02/3645, підписаним керівниками позивача, останній повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку на підставі положень пункту 6.4 договору внаслідок грубого порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору. Вказаним листом позивач заявив вимогу про повернення на його рахунок передплати за нафтопродукти, які не були поставлені відповідачем, у загальному розмірі 2836397,01 грн.

Лист - повідомлення про розірвання договору та повернення суми передплати отриманий відповідачем 01.12.2014.

Грошові кошти у розмірі 2836397,01 грн. відповідачем позивачеві повернуті не були, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом, виклавши вимогу (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2833814,61 грн.

Заперечень на позов відповідач під час судового розгляду справи не надав, а також не скористався правом участі свого представника у засіданнях суду.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову в повному обсязі з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з не поставкою відповідачем нафтопродуктів, оплачених позивачем у справі відповідно до умов укладеного сторонами у справі договору поставки.

Правовідносини між сторонами у справі регулюються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Мінпаливенерго України, Мінекономіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України та Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.08 (далі за текстом - Інструкція) та іншими нормативними актами в сфері перевезення вантажів.

Відповідно до п. 10.3 Інструкції відпускання нафтопродуктів на АЗС може здійснюватися як за безготівковим розрахунком - відомостями, талонами, платіжними картками, так і за готівку.

Талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому (пункт 3 Інструкції). Відпускання пального здійснюється за фактом пред'явлення талону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України до числа підстав виникнення господарських зобов'язань віднесено господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вимогами ст.194 Господарського кодексу України передбачається, що виконання господарського зобов'язання може бути покладено в цілому або в частині на третю особу, що не є стороною в зобов'язанні. Управнена сторона зобов'язана прийняти виконання, запропоноване третьою особою - безпосереднім виконавцем, якщо із закону, господарського договору або характеру зобов'язання не випливає обов'язок сторони виконати зобов'язання особисто. Вказана норма кореспондується з приписом частини 1 ст. 528 Цивільного кодексу України, згідно якої виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Судом встановлено, що відповідно до специфікації № 4 до договору відповідач зобов'язався поставити, а позивач - прийняти та оплатити бензин А-92 СК (талони) та дизельне паливо СК (талони) на загальну суму 4469076,96 грн. з ПДВ. Умовами пунктів 2 та 4 специфікації № 4 встановлено, що поставка товару здійснюється у 4 кварталі 2014 року протягом одного банківського дня з дня направлення письмової заявки Покупця на умовах EXW (Інкотермс 2010).

Відповідачем позивачеві надано перелік АЗС ТОВ «Лотос Енергія» у м. Кривий Ріг, на яких позивач має змогу отримати бензин А-92 або дизельне паливо за відповідними талонами.

За письмовою заявкою від 03.10.2014 № 53-15/571-А за видатковою накладною № 1120 позивачем від відповідача отримані від відповідача талони на бензин А-92 у кількості 140920 літрів та дизельне паливо у кількості 124860 літрів на загальну суму 4210278,24 грн. з ПДВ.

Платіжним дорученням від 10.10.2014 № 16868 на суму 4077228,93 грн. позивачем частково сплачено вартість отриманих талонів (нафтопродуктів за талонами).

Оплачені нафтопродукти в обсязі, що передбачений умовами договору, специфікації № 4 та кількістю придбаних позивачем талонів, відповідачем позивачеві не поставлені (не видані на відповідних АЗС), що є порушенням умов укладеного сторонами у справі договору поставки.

Вказані вище обставини відповідачем не спростовані та підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем зобов'язання з поставки позивачеві оплачених нафтопродуктів підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, чинного на час звернення позивача до суду з даним позовом, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Листом від 28.11.2014 № 53-02/3645, підписаним керівниками позивача, останній повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку на підставі положень пункту 6.4 договору внаслідок грубого порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору. Вказаним листом позивач заявив вимогу про повернення на його рахунок передплати за нафтопродукти, які не були поставлені відповідачем, у загальному розмірі 2836397,01 грн.

Лист - повідомлення про розірвання договору та повернення суми передплати отриманий відповідачем 01.12.2014.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про те, що укладений сторонами договір поставки є розірваним в порядку п. 6.4 договору.

Відповідно до ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Після розірвання договору вартість придбаних та нереалізованих талонів на отримання нафтопродуктів у розмірі 2833814,61 грн. відповідачеві повернута не була, незважаючи на письмову вимогу позивача.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія», м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 52 літера Б, офіс 204, код 39042048, на користь Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м. Кривий Ріг, вул.. Симбірцева, буд. 1а, код 00191307, грошові кошти у розмірі 2833814,61 грн. та 56676,29 грн. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складене та підписане 04.03.2015

Суддя В.О. Демидов