ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 916/3095/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДроботової Т.Б.,
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у судовому засіданні за участю представників: прокуратури: Боднарчук В.М. - прокурор ГПУ, посв. №023013, позивача: Ювчиця О.В. - дов. від 06.01.15, відповідача-1, 3, третіх осіб: не з'явились, повідомлені належно, відповідача-2: Панчук Ю.Ю. - дов. від 14.05.14,

касаційну скаргуЗаступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від20.11.14
у справі№916/3095/13 Господарського суду Одеської області
за позовом Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради
до 1.Білгород-Дністровської районної державної адміністрації 2.Малого підприємства "Південний Буг" 3.Білгород-Дністровської районної ради Одеської області
треті особи1.Одеська обласна державна адміністрація 2. Приватний підприємець ОСОБА_7 3. ОСОБА_8
провизнання недійсним договору оренди землі, визнання незаконним рішення та визнання недійсними договорів суборенди

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.02.15 розгляд справи відкладався до 26.02.15.

Розпорядженням Секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України від 25.02.15 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Добролюбової Т.В. для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у складі: Дроботової Т.Б. - головуючого, Гоголь Т.Г., Швеця В.О. Слухання справи у визначеному складі розпочиналося спочатку.

Білгород-Дністровський міжрайонний прокурор Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради з позовом (з урахуванням змін та відмови від частини позовних вимог) до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Малого підприємства "Південний Буг", Білгород-Дністровської районної ради Одеської області про: 1)визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 08.12.00 № 343-ХХІІ; 2)визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 1,3068 га, розташованої на АДРЕСА_1, укладеного 16.05.01 між Білгород-Дністровською районною радою та Малим підприємством "Південний Буг"; 3)визнання недійсною додаткової угоди до зазначеного договору оренди земельної ділянки від 10.08.08. Прокурор посилався на те, що оспорюване рішення радою прийнято з перевищенням компетенції та з порушенням норм земельного законодавства, оскільки правом розпоряджатися земельною ділянкою, переданою відповідачеві-2 в оренду, на час винесення спірного рішення, були наділені обласні ради. Враховуючи незаконність рішення ради, прокурор вважав недійсним і спірний договір оренди землі та додаткову угоду до нього. Позов обґрунтований приписами статті 48 Цивільного кодексу УРСР, статей 203, 220, 654 Цивільного кодексу України, статті 209 Господарського кодексу України, статей 19 Земельного кодексу України 1990 року, статті 14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.04 №677.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.14 (суддя Зайцев Ю.О.) позовні вимоги задоволені. Визнано незаконним та скасовано рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 08.12.00 № 343-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки в оренду Малому підприємству "Південний Буг" на АДРЕСА_1 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,3068 га, розташованого на АДРЕСА_1, укладений 16.05.01 між Білгород-Дністровською районною радою та Малим підприємством "Південний Буг". Визнано недійсною додаткову угоду серії АЕА № 513454 від 10.08.08 до зазначеного договору оренди земельної ділянки. Господарський суд виходив з того, що оскаржуване рішення Білгород-Дністровської районної ради є незаконним з огляду на відсутність у останньої повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, позаяк такими на момент винесення оспорюваного рішення була наділена Одеська обласна рада. Враховуючи незаконність спірного рішення суд визнав недійсним і договір оренди земельної ділянки, укладений на підставі такого рішення, та додаткову угоду до нього.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.14 (судді: Лашин В.В., Аленін О.Ю., Воронюк О.Л.) перевірене рішення місцевого господарського суду скасовано. В позові відмовлено. Апеляційний господарський суд виходив з недоведеності і необґрунтованості позовних вимог. Водночас він відмовив у позові і за спливом строку позовної давності.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.09.14 (судді: Кравчук Г.А., Гоголь Т.Г., Швець В.О.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.14 скасовано, справу скеровано на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

При новому розгляді, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.11.14 (судді: Туренко В.Б., Поліщук Л.В., Таран С.В.) рішення господарського суду Одеської області від 07.04.14 скасовано. У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради від 08.12.00 №343-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки в оренду Малому підприємству "Південний Буг" на АДРЕСА_1 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.05.01, укладеного між Білгород-Дністровською районною радою та МП "Південний Буг" відмовлено. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про незаконість оскаржуваного рішення Білгород-Дністровської районної ради та недійсність спірного договору оренди землі, виходячи з того, що правом розпоряджатися земельною ділянкою, переданою відповідачеві-2 в оренду, на час винесення оспорюваних рішення і укладання договору, були наділені обласні ради. Проте, апеляційний господарський суд відмовив у позові в зазначеній частині за спливом строку позовної давності. При цьому, суд установив, що про порушення Білгород-Дністровською районною радою земельного законодавства прокуророві було відомо ще у 2005 році. Водночас апеляційна інстанція на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України залишила без розгляду позов в частині визнання недійсною додаткової угоди від 10.08.08 до договору оренди через ненадання учасниками процесу витребуваних судом матеріалів, необхідних для розгляду справи, а саме: оригіналу або належним чином засвідченої копії додаткової угоди від 10.08.08 до договору оренди, визнання якого недійсним є також предметом даного спору. Суд апеляційної інстанції припинив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними договорів суборенди земельних ділянок від 10.07.12, від 01.03.12, укладених між МП "Південний Буг" та ОСОБА_7 і ОСОБА_8, у зв'язку з відмовою прокурора від позову в цій частині і прийняття такої судом.

Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову у справі, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Прокурор вважає, що судом апеляційної інстанції порушені приписи статей 71, 76, 80 Цивільного кодексу УРСР, статей 256, 261, 267, 268 Цивільного кодексу України, статей 43, 47, 43, 81, 82, 11128 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо пропуску ним строку позовної давності. Він посилається на те, що про незаконність оскаржуваного рішення і договору дізнався лише 24.10.13 за результатами прокурорської перевірки. Прокурор також зазначає, що не міг надати суду оригінал оспорюваної додаткової угоди, позаяк такий у нього відсутній.

Від Одеської обласної ради судом отримано відзив на касаційну скаргу, в якому рада просить касаційну скаргу залишити без задоволення через пропуск строку позовної даності та невірно обраний прокурором спосіб захисту права. При цьому, посилався на практику Верхового Суду України у справах №5011-32/13806-2012, №916/2414/13.

Від Малого підприємства "Південний Буг" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому підприємство просить залишити оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення з мотивів, викладених у постанові суду.

Від відповідачів-1,3 відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення учасників процесу, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Апеляційним господарським судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що за рішенням Білгород-Дністровської районної ради від 08.12.00 №343-ХХІІІ Малому підприємству "Південий Буг" із земель запасу Білгород-Дністровської районної ради було надано у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років земельну ділянку, загальною площею 1,3068 га, що розташована на АДРЕСА_1, для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". Також суд апеляційної інстанції установив, що на підставі цього рішення 16.05.01 між Білгород-Дністровською районною радою та МП "Південний Буг" був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки. Умовами цього договору передбачено передання спірної земельної ділянки МП "Південний Буг" в оренду на 25 років для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". Договір був зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі земельних ресурсів 17.05.01 за №19. В подальшому, 10.08.08 між Білгород-Дністровською державною адміністрацією Одеської області та МП "Південний Буг" укладено додаткову угоду до спірного договору оренди, якою змінено розмір площі земельної ділянки. В процесі розгляду спору судом апеляційної інстанції установлено, що рішення про передачу в оренду МП «Південний Буг» спірної земельної ділянки прийнято районною радою з перевищенням повноважень, оскільки на час такої передачі правом розпорядження були наділені обласні ради. Установив апеляційний господарський суд і те, з підтвердженням матеріалами справи, що про порушення Білгород-Дністровською районною радою вимог земельного законодавства при передачі в оренду відповідачеві-2 спірної земельної ділянки прокуратурі стало відомо ще у 2005 році. До прийняття рішення у справі, 07.02.14, МП "Південний Буг" (відповідач-2) звернулося до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимоги Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області заявлені в інтересах держави в особі Одеської обласної ради до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Малого підприємства "Південний Буг", Білгород-Дністровської районної ради Одеської області про: 1)визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 08.12.00 № 343-ХХІІ; 2)визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 1,3068 га, розташованої на АДРЕСА_1, укладеного 16.05.01 між Білгород-Дністровською районною радою та Малим підприємством "Південний Буг"; 3)визнання недійсною додаткової угоди до зазначеного договору оренди земельної ділянки від 10.08.08. Рішенням місцевого господарського суду ці вимоги були задоволені. Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення у справі та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішення ради і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, дійшов висновку про те, що прийняття районною радою (відповідачем-3) оспорюваних рішення і укладання договору відбулося з порушенням законодавства та порушенням прав і охоронюваних інтересів позивача. Суд установив, що строк позовної даності за такими вимогами справи, що і стало підставою для відмовив у позові в цій частині. Залишаючи без розгляду позов в частині визнання недійсною додаткової угоди до оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 10.08.08, суд виходив з приписів пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України (ненадання учасниками процесу витребуваних судом матеріалів, необхідних для розгляду справи, а саме: оригіналу або належним чином засвідченої копії оспорюваної додаткової угоди). Припиняючи провадження у справі в частині вимог про визнання недійсними договорів суборенди земельних ділянок, суд апеляційної інстанції виходив з приписів пункту 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Між тим, в частині припинення провадження у справі постанова прокурором не оскаржена, а тому колегією суддів не переглядається. Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про пропуск ним строку позовної давності за вимогами про визнання незаконним і скасування рішення районної ради від 08.12.00 № 343-ХХІІ і визнання недійсним договору оренди землі від 16.05.01 та вважає необґрунтованим залишення без розгляду позову в частині вимог про визнання недійсною додаткової угоди до договору від 10.08.08. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Поняття позовної давності унормовано Главою 19 Цивільного кодексу України. Норми про позовну давність мають імперативний характер. Згідно з приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 цього ж Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України). Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 Цивільного України. Зокрема, відповідно до приписів частини 1 цієї норми перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічні за змістом норми матеріального права містилися і в Цивільному кодексі Української PCP (глава 5 розділ 1), за винятком положення про застосування позовної давності лише за заявою однієї зі сторін. Разом із тим, за приписами статті 29 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У розумінні приписів наведених норм, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, що, між іншим узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27.05.14 у справі №3-23гс14). Разом з тим, у відповідності до приписів статей 71, 72 Цивільного кодексу Української PCP (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Скорочені строки позовної давності встановлюються законодавством для окремих видів вимог. Так, згідно зі статтею 112 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 12 липня 2000 року до 1 січня 2002 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин) рішення Рад народних депутатів могло бути оскаржено в суд, арбітражний суд в місячний строк. Із 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Згідно з приписами пунктів 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень цей Кодекс набирає чинності та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Як вже зазначалося, предметом позову у даній справі, окрім іншого, є визнання незаконним та скасування рішення районної ради від 08.12.00, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.05.01, з підстав їх невідповідності вимогам законодавства щодо розпорядження органами місцевого самоврядування земельними ділянками рекреаційного призначення. Таким чином, до вимог про оскарження рішення Білгород-Дністровської райради має бути застосовано положення про позовну давність Цивільного кодексу Української PCP, а до вимог про визнання незаконним договору оренди землі - Цивільного кодексу України, оскільки правовідносини за цим договором є триваючими (продовжували існувати після набрання чинності новим Цивільним кодексом України). Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 23.12.14 у справі №916/2114/13. За приписами статті 80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Апеляційним господарським судом було установлено, що строк позовної давності за вимогою про визнання недійсним і скасування рішення ради згідно з приписами статті 72 Цивільного кодексу УРСР, статті 112 Земельного кодексу україни (у відповідній редакції) сплив. У відповідності до приписів статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом апеляційної інстанції установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем-2 до прийняття рішення у справі було подано заяву про застосування строку позовної давності. Водночас, судом установлено і те, що прокуророві про порушення районною радою норм земельного законодавства при передачі в оренду спірної землі було відомо ще у травні 2005 року, а отже, на момент звернення з позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 16.05.01 строк позовної давності згідно з нормами Цивільного кодексу України (стаття 257) також сплив; поважні причини для його відновлення відсутні. За таких обставин, господарський суд апеляційної інстанції, встановивши факт спливу строку позовної давності за вказаними вимогами, за відсутності поважних причин для його відновлення, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності відмови у позові в зазначеній частині. Водночас, колегія суддів визнає обґрунтованим залишення судом апеляційної інстанції без розгляду позову в частині визнання недійсною додаткової угоди від 10.08.08 до договору оренди. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору. Суд апеляційної інстанції неодноразово (ухвали від 16.10.14, 06.11.14) у зв'язку із відсутністю оспорюваної додаткової угоди у матеріалах справи зобов'язував учасників процесу (Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію - орендодавця за додатковою угодою (відповідача-1) і прокуратуру) надати до суду оригінал або належним чином засвідчену копію оспорюваної додаткової угоди. Зазначені вимоги ухвал суду виконані не були, витребувані судом матеріали, необхідні для вирішення спору не надані, що за приписами пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення позову у зазначеній частині без розгляду. Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі апеляційним господарським судом. Доводи, викладені в касаційній скарзі не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки вони спростовуються наведеним та обставинами установленими судом апеляційної інстанції. Крім того, ці доводи були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції і мотивовано відхилені ним. Отже, виходячи з установленого судом апеляційної інстанції, норми матеріального права судом застосовані вірно, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови у справі та задоволення касаційної скарги відсутні.

В частині припинення провадження у справі щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів суборенди (у зв'язку з відмовою прокурора від позову у цій частині) постанова у справі не оскаржена, а тому колегією суддів не переглядалася.

Враховуючи зазначене, керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.11.14 у справі №916/3095/13 залишити без змін.

Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради - без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді Т.Гоголь

В. Швець