РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015№910/27787/14

За позовомКомпанії "Бредал Холдінгс Лімітед" (Bredal Holdings Limited)
до1.Подільської районної в місті Києві державної адміністрації
2.Благодійного фонду "Асоціація діячів сучасного мистецтва України"
3.Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва"
провизнання договору недійсним

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача-1: Мороз Ю.Є. - представник за дов.;

від відповідача-2: не з'явились;

від відповідача-3: Горшунов Г.Г. - представник за дов.

Рішення прийняте 23.02.2015 у зв'язку з оголошенням перерви 04.02.2015 на 23.02.2015.

У судовому засіданні 23.02.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Компанії "Бредал Холдінгс Лімітед" (Bredal Holdings Limited) до відповідача 1 Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідача 2 Благодійного фонду "Асоціація діячів сучасного мистецтва України" та відповідача 3 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва" про визнання договору недійсним у частині передачі в оренду Благодійному фонду "Асоціація діячів сучасного мистецтва України нежитлових приміщень першого поверху в літ. Б (літера Б), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 22-А, площею 53,7 кв.м.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 порушено провадження у справі №910/27787/14, розгляд справи призначений на 12.01.2015.

12.01.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи та довідка про відсутність аналогічних проваджень та рішень. Крім того позивач надав заяву про зміну предмету позову.

Ухвалою від 28.01.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 28.01.2015.

В судовому засіданні 28.01.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 04.02.2015.

04.02.2015, згідно положень ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 23.02.2015.

Ухвалою від 04.02.2015, в порядку ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

Відповідач-2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до вирішення справи №5011-4/13665-2012, рішення по якій оскаржено до Київського апеляційного господарського суду.

Розглянувши клопотання про зупинення суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Обставини даної справи, які входять до предмету доказування суд може встановити самостійно в межах розгляду даної справи, оскільки суд в даній ситуації жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні предметом позову щодо збирання та оцінки доказів.

12.01.2015, позивач подав до суду про зміну підстав та предмета позову, в якій просив суд визнати недійсним договір №34/13 від 06.06.2013 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду повністю, яка прийнята до розгляду.

12.01.2015 позивач звернувся до суду із заявою про неможливість надання оригіналів документів для огляду в судовому засіданні.

Відповідач-3 у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог, з тих підстав, що приміщення за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, 22-а, літера А та літера Б, вибуло із законного володіння територіальної громади міста Києва на підставі рішення господарського суду Харківської області від 11.12.2007 (справа №40/498-07 (5023/2295/11)), яке в подальшому Вищим господарським судом України від 18.06.2012, скасоване, та зобов'язання КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" зареєструвати право власності за ТОВ "Українська національна компанія з управління активами", припинено.

Крім того, відповідач-3 у відзиві посилається на те, що в межах розгляду справи №5011-4/13665-2012 встановлено, що починаючи з 2004 року вказане приміщення використовується Благодійним фондом "Асоціація діячів сучасного мистецтва України", відповідно до договорів оренди.

Відповідач-3 у письмових запереченнях вказав, що згідно з рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Андріївський узвіз, 22-А, знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Києва та передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації.

Тобто, відповідач-1 зазначає, що Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 13.05.2013 №148, мала повне право розпоряджатись спірним майном, а тому оскаржуваний договір є дійсним, який відповідає чинному законодавству.

В судовому засіданні 23.02.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2013 між Подільському районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець за договором) та Благодійним фондом "Асоціація діячів сучасного мистецтва України" (орендар за договором) та Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва" (підприємство), укладений договір №34/13 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (договір оренди), за умовами якого, орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 13.05.2013 №148 та розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.06.2013 №336 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, 22-а літ. Б для використання під культурно-мистецький центр.

Об'єктом оренди є: нежиле приміщення загальною площею 123,80 кв.м. розташоване на 1-му поверсі 123,80 кв.м.

Відповідно до п. 2.4 Договору, об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва".

Згідно п. 9.1 Договору, він укладений з моменту підписання його сторонами і діє з 06.06.2013 до 05.06.2016.

Спір у справі виник у зв'язку із оспорювання позивачем дійсності договору №34/13 від 06.06.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Підставою для недійсності Договору позивачем визначається:

- майно переданого в оренду за вказаним договором, не належить територіальній громаді міста Києва і на момент укладення спірного договору перебувала у власності Компанії Бредал Холдінг Лімітед. Тобто позивач зазначає, що на момент укладення спірного Договору, державна адміністрація не мала повноважень власника цих приміщень, а тому не володіла необхідним обсягом дієздатності для укладення такого договору та не могла виражати волю власника при вчиненні правочину щодо такого майна.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Для визнання договору недійсним на позивача покладається, у відповідності до статті 33 ГПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

З твердженням позивача щодо недійсності додаткової угоди, суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією статтею визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.02.2011 між Хазанович Б.М. (продавець за договором) та Компанією "Бредал Холдінгз Лімітед" (покупець, позивач) укладений договір купівлі-продажу частини нерухомо майна, відповідно до якого, продавець продав належне йому на праві власності нерухоме майно, яким є частина нежитлових приміщень першого поверху в літ. Б (літера Б), а покупець купив частину нежилих приміщень першого поверху в літ. Б (літера Б), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 22-А (двадцять два літера "А"), площею 53,7 кв.м., що складає 22/100 частини від нежилих приміщень площею 245,2 кв.м.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. 12.02.2011.та зареєстровано під №264. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, згідно витягу від 12.02.2011.

Інша частина переданих в оренду приміщення, позивач вказує, що була придбана ним у Компанії Рамблетон Холдінгс Лімтед за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. та зареєстрованим в реєстрі за №1106. Право власності за ним було зареєстроване у встановленому порядку, згідно витягу про державну реєстрацію прав №29181701 від 02.03.2011.

В подальшому, право власності на вказане нерухоме майно загальною площею 123,8 кв.м. розташоване на першому поверсі будинку по вул. Андріївський узвіз, 22-А літ. Б, перейшло до Компанії Джей.Пі.Мультіфуел Лімітед, згідно свідоцтва виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 26.07.2013 та зареєстрованим за № 589.

З посиланням на вказаний договір позивач зазначив, що на дату укладення спірного договору нежитлові приміщення першого поверху в літ. Б (літера Б), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 22-А, площею 53,7 кв.м., належали Компанії Бредал Холдінг Лімітед.

З даним твердження погодитись не можна враховуючи наявні в матеріалах справи документи, які спростовують наведене.

В статті 327 Цивільного кодексу України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус та відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Відповідно до положень ст.143 Конституції України та ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежилі приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону, як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені і в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують всі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до статті 7 ст. 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», система місцевого самоврядування у місті Києві включає: територіальну громаду міста; міського голову; міську раду; виконавчий орган міської ради; районні ради (у разі їх утворення); виконавчі органи районних у місті рад; органи самоорганізації населення.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста.

Відповідно до Рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096, саме Київська міська рада здійснює управління комунальними майном територіальної громади м. Києва.

Додатком №7 до Рішення Київради від 02.12.2010 № 284/5096 в Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розташовані в Подільському районі значиться будинок за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, будинок, 22-а, літера "А" та літера "Б".

Тобто із зазначеного та пояснень відповідачів свідчить, що спірне приміщення знаходилось станом на дату укладання оспорюваного договору у комунальній власності територіальної громади міста Києва та не було приватизоване. При цьому, відповідач-3 повідомив суду, що приміщення за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 22-А літера А та літера Б вибуло із законного володіння територіальної громади міста Києва на підставі рішення господарського суду Харківської області від 11.12.2007 №40/498-07 (5023/2295/11), яке в подальшому скасоване Вищим господарським судом України від 18.06.2012.

Крім того, відповідач-3 посилається на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2014 у справі №5011-4/13665-2012, яким витребувано на користь Київської міської ради об'єкти нерухомого майна - приміщення (будівлі, споруди), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 22-А, літера А та Б, що складається з приміщення на першому поверсі загальною площею 121,4 кв.м. та приміщення на першому поверсі загальною площею 123,8 кв.м.

Однак, з інформації з "Діловодства спеціалізованого суду" вбачається, що вказане рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржено до суду апеляційної інстанції та станом на день вирішення спору постанови за результатами перегляду рішення не було прийнято.

Відповідно до п. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування", право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Зважаючи на вищевикладене, спірне майно, з наведених підстав незаконно вибуло із власності Київської міської ради за відсутності його волевиявлення, а судові рішення на підставі яких воно вибуло скасовані Вищим господарським судом України, тому Подільська районна в місті Києві державна адміністрація мала повне право на передачу приміщень в оренду за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 22-А, літера А та літера Б.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом цих норм Цивільного та Господарського кодексів України договір оренди - реальний, двосторонній та оплатний договір. Договір оренди є двостороннім, оскільки кожна зі сторін цього договору несе обов'язки на користь іншої сторони.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", цей Закон регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а за змістом ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, позивач в силу викладеного та відповідно до ст. 4-3 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення наданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) зобов'язаний довести за допомогою належних та допустимих доказів наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Крім того, судом встановлено, що право власності на іншу частину об'єкту, площею 121,4 кв.м. та 70,1 кв.м., а всього 191,5 кв.м., від Компанії "Рамблетон Холдинге Лімітед", на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2009 р., перейшло до Компанії "Бредал Холдінгс Лімітед".

В подальшому, від Хазановича Б.М. право власності на частину об'єкта, площею 53,7 кв.м., перейшло до Компанії "Бредал Холдінгс Лімітед" на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2010 р.

Потім, право власності на вказане нерухоме майно загальною площею 123,8 кв.м. розташоване на першому поверсі будинку по вул. Андріївський узвіз, 22-А літ. Б, перейшло до Компанії Джей.Пі.Мультіфуел Лімітед, згідно свідоцтва виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 26.07.2013 та зареєстрованим за № 589, на підставі договору купівлі-продажу частини нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. 03.06.2009.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Позаяк, позивач, в даному випадку, звернувшись з позовом про визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами, не лише не довів обставин, на які він посилався, але й не обґрунтував належним чином, чим саме такий договір порушує його права та законні інтереси.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач, пред'являючи позов, не довів обставин, які б з огляду на приписи ст. 203 Цивільного кодексу України, були підставою для визнання договору №34/13 від 06.06.2013 недійсним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору №34/13 від 06.06.2013 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 02.03.2015.

Суддя М.Є. Літвінова