РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015Справа №910/431/15-г

За позовом: відкритого акціонерного товариство Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

до: приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про: стягнення 3 839,13 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Дудуц О.В. - пред.по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом відкритого акціонерного товариство Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 3 839,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.15 року порушено провадження у справі №910/431/15-г.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №100-37 №133 від 17.06.2011р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки ВАЗ-21124, державний реєстраційний номер АІ 9440 ВО, а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність водія транспортного засобу - «Мерседес», д.р.н. АС 5546 АР, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі полісу серії АА/4358613, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

02.02.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3 839,13 грн.

У судовому засіданні 18.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, а також враховуючи, що відповідач просив суд розглядати справу за його відсутністю, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2011р. між Добровольським Олександром Анатолійовичем (страхувальник) та відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (страховик) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу 100-37 №133, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки ВАЗ-21124, державний реєстраційний номер АІ 9440 ВО.

29 листопада 2011 року на Обухівському шосе в с.Ходосіївка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-321124», д.р.н. АІ 9440 ВО, під керуванням Добровольського О.А. та транспортного засобу «Мерседес», д.р.н. АС 5546 АР, під керуванням Садового Валерія Віталійовича, що підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2011 року у справі №3-5973/2011, якою Садового Валерія Віталійовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративного правопорушення.

05.12.2011р. страхувальник звернувся до позивача із заявою щодо виплати страхового відшкодування, в зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою.

Згідно Звіту про оцінку КТЗ ВАЗ 21124 держномер АІ9440ВО №АІ9440ВО_12.12-4 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-321124», д.р.н. АІ 9440 ВО, в результаті його пошкодження при ДТП, склала 5 355,27 грн.

Страховим актом № СТО-11-23600/1 від 26.01.2012 року пошкодження наземного транспортного засобу ВАЗ 21124 держномер АІ9440ВО визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати в якості страхового відшкодування 4 339,13 грн.

Платіжним дорученням №23133 від 06.04.2012р. на підставі заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування, страхового акту № СТО-11-23600/1, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 4 339,13 грн.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Мерседес», д.р.н. АС 5546 АР, застрахована відповідачем згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА/4358613.

У зв'язку з тим, що цивільно-правову відповідальність осіб, які на законній підставі користуються автомобілем марки «Мерседес», д.р.н. АС 5546 АР застраховано відповідачем на підставі полісу АА/4358613, то саме відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в межах ліміту відповідальності.

Проте, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, у зв'язку з пропущенням позивачем трирічного строку позовної давності.

Таким чином, відповідачем, в розумінні ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України, заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування", згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-112цс13 від 25.12.2013 р.

Суд дійшов висновку про те, що від дня страхового випадку, який стався 29.11.2011 року, що вбачається з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2011 р., на момент звернення позивача з позовом до суду 13.01.2015 року трирічний строк позовної даності сплив, у зв'язку з чим обгрунтованими є доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 23.02.2015р.

Суддя Шкурдова Л.М.