УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06.03.2015Справа № 910/5292/15-г

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Поповської Ніни Григорівни

до Ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування"

про стягнення 66 100,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № б/н від 05.03.2015 р. (вх. № 5292/15 від 05.03.2015 р.) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

У тексті позовної заяви вказані дві адреси відповідача, а саме: "юрид. адр." (місцезнаходження) - 01004, м. Київ, бул. Шевченка, 3, та "факт. адр." - 01054, м. Київ, вул. Ворвського, 47/14. При цьому в реквізитах договорів поставки, на які посилається позивач, вказана саме адреса місцезнаходження відповідача - 01004, м. Київ, бул. Шевченка, 3.

Згідно фіскального чеку № 7796 від 05.03.2015 р. та опису вкладення у цінний лист № 636 від 05.03.2015 р. позивач направив позовну заяву відповідачу тільки за фактичною адресою, тоді як відповідно до абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках, передбачених статтею 56 ГПК України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання, т.т. копії позовної заяви і доданих до неї документів повинні направлятися відповідачеві за його місцезнаходженням.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України, дані про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру.

З огляду на вищенаведене, у суду відсутні підстави вважати фіскальний чек № 7796 від 05.03.2015 р. та опис вкладення у цінний лист № 636 від 05.03.2015 р. в якості виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України.

Докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місцезнаходження останнього фактично до позовної заяви не додані.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому суд врахував правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

При цьому ч. 1 ст. 58 ГПК України визначає тільки можливість, а не обов'язковість об'єднання кількох вимог в одній позовній заяві.

При цьому, під вимогою слід розуміти матеріально - правову вимогу позову, яка складає його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких грунтується вимога позивача.

Отже, об'єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких грунтується позов в цілому.

Доказами відповідно до ст. 32 ГПК України визнаються будь - які фактичні дані, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких обгрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відтак, допускається можливість об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони грунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Фактично у позовній заяві № б/н від 05.03.2015 р. вимоги позивача грунтуються на договорі поставки № 190 від 07.09.2012 р., договорі поставки № 197 від 30.12.2013 р. та договорі поставки № 29 від 28.02.2014 р. (даіл відповідно Договір 1, Договір 2, Договір 3), т.т. на трьох договорах поставки, що свідчить про наявність трьох самостійних спорів.

Об'єднання вищезазначених вимог в одній позовній заяві суперечить правилам статті 58 ГПК України, оскільки заявлені вимоги не пов'язані між собою а ні підставою виникнення, а ні поданими доказами, а саме:

- підстави виникнення вимог позивача різні - т.т. три самостійно існуючі правочини;

- обставини, на яких грунтуються вимоги позивача на підставі Договору 1 не підтверджуються тими ж самими доказами, що й обставини, на яких грунтуються вимоги позивача на підставі Договору 2, Договору 3, а рівно і навпаки.

При цьому суд враховує правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абзаці 3 п. 3.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", де зазначено, що якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Згідно з положеннями роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/225 від 29.09.2008 р., суддя має право повернути позовну заяву без розгляду, якщо в одній позовній заяві об'єднано кілька вимог і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво ускладнить вирішення спору (пункт 5 частини першої статті 63 ГПК України).

Навіть у випадку коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, що суперечить правилам ст. 58 ГПК України, внаслідок чого, зазначений позов підлягає поверненню без розгляду.

Окрім того, жодних перешкод у зверненні Фізичної особи-підприємця Поповської Ніни Григорівни до суду із окремими позовами на підставі відповідного договору поставки не існує.

За наведених обставин, позовна заява № б/н від 05.03.2015 р. не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега