КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 910/20310/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Іоннікової І.А.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Гогітідзе Г.Н. за дов. б/н від 15.09.2014 р.

від відповідача: Іванова О.В., дов. № 04-2/154 від 26.12.2014р.

розглянувши у

відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.12.2014 р.

у справі № 910/20310/14 (судді Бондаренко Г.П.)

за позовом Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!"

до Публічного акціонерного товариства „БМ Банк"

про відшкодування збитків 978 220,97.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 в позові Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!" до Публічного акціонерного товариства „БМ Банк" про відшкодування збитків 978 220,97 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, Дочірнє підприємство „А.Е.Т. Джоін Ап!" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14, прийняти нове рішення, яким позов Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!" задовольнити, стягнути з Публічного акціонерного товариства „БМ Банк" матеріальну шкоду в розмірі 978 220, 97 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Іоннікова І.А. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 10.02.2015 р.

05.02.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача Публічного акціонерного товариства „БМ Банк" надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!" без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 без змін.

10.02.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача Дочірнього підприємства „А.Е.Т. Джоін Ап!" надійшло клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи № 910/20310/14.

10.02.2014р. в судове засідання з'явились уповноважені представники відповідача, представники позивача не з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.02.2015р. у зв'язку з неявкою уповноважених представників позивача, що перешкоджає повному та всебічному розгляду справи.

24.02.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14.

24.02.2015 р. в судове засідання з'явились всі уповноважені представники сторін.

Представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просить суд її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 та винести нове рішення яким позов ДП „А.Е.Т, Джоін ап!" задовольнити, стягнути з ПАТ „БМ Банк" матеріальну шкоду в розмірі: 978 220, 97 грн.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить суд залишити апеляційну скаргу ДП „А.Е.Т, Джоін ап!" без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вбачається з копій матеріалів справи, 19.02.2014 р. між ДП „А.Е.Т, Джоін ап!" та ПАТ „БМ Банк" укладено Генеральний кредитний договір № 18/8/190214 (надалі - кредитний договір) про надання відповідачем скаржнику кредитних коштів в межах встановленого сторонами ліміту кредитування у розмірі 2 000 000,0 (два мільйони) доларів США строком до 27.02.2014 року, відповідно до якого кредитні кошти надаються скаржнику в межах встановленого ліміту окремими траншами відповідно до укладених сторонами додаткових договорів до кредитного договору.

Пунктом 1.7. кредитного договору контрагенти передбачили, що заборгованість за кредитом та процентами сплачуються у доларах США.

Відповідно до п. 4.3.3. кредитного договору, скаржник зобов'язався у строки, обумовлені додатковими договорами, погашати кредити на вказані в додаткових договорах рахунки в АТ «БМ БАНК» та своєчасно у визначені додатковими договорами строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, комісійні винагороди банку на вказані в кредитному договорі/додаткових договорах рахунки в АТ «БМ БАНК», а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому кредитному договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в кредитному договорі, а також в повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки.

Відповідно до п. 4.3.6. кредитного договору скаржник доручив відповідачу здійснювати договірне списання коштів, необхідних для погашення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, інших платежів позичальника, які підлягають до сплати та/або не сплачені позичальником у терміни відповідно до умов даного кредитного договору, з будь-якого рахунку, що належить позичальнику та який відкрито в банку, в тому числі з рахунків в інших валютах, ніж валюта кредитного договору. Конвертація грошових коштів, що списуються з метою погашення заборгованості за кредитом, здійснюється за комерційним курсом банку з урахуванням усіх витрат, необхідних для проведення такої конвертації.

Пунктом 4.3.7. кредитного договору скаржник доручив відповідачу без отримання заяви про купівлю/обмін (конвертацію) іноземної валюти або банківських металів, здійснювати операції з купівлі/обміну (конвертації) іноземної валюти або банківських металів за рахунок коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих позичальником у банку, на міжбанківському валютному ринку України, на Міжнародному валютному ринку або за рахунок власної валютної позиції за курсом/крос - курсом, встановленим банком у день здійснення операції. Придбану/обміняну (конвертовану) іноземну валюти або банківські метали банк зараховує на поточний рахунок позичальника з наступним договірним списанням у погашення зобов'язань позичальника за даним кредитним договором. При цьому, банк має право здійснити договірне списання комісії за проведені операції згідно з тарифами банку з будь - якого рахунку в гривнях, що належить позичальнику та який відкрито в банку.

На виконання зазначеного кредитного договору сторонами був укладений додатковий договір № 3 від 25.02.2014 (надалі - додатковий договір), відповідно до якого скаржник отримав кредит у сумі 740 711, 00 доларів США строком до 26.02.2014 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9% річних.

Зазначені кредитні кошти були отримані скаржником у відповідності до умов договорів та використані ним за призначенням, що не спростовується сторонами.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору, 25.02.2014 між скаржником та відповідачем укладено договір застави майнових прав № 18/8/2500214-1, відповідно до умов якого скаржник передав в заставу відповідачеві майнові права (право вимоги повернення вкладу) на загальну суму 7410 820,00 грн.

Згідно п. 3.2. договору застави у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно (зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані заставодавцем, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 6.2. договору застави звернення стягнення на предмет застави у відповідності до ст. 23 Закону України "Про заставу" здійснюється шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, та переведення на заставодержателя всіх прав за депозитним договором.

Згідно п. 6.3. договору застави, у випадках, коли вирученої суми недостатньо для повного погашення розміру зобов'язання та витрат, зазначених у п.4.1 договору, банк має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення зобов'язання та витрат, з іншого майна скаржника.

25.02.2014 контрагенти, також, уклали договір уступки права вимоги № 18/8/250214-2, відповідно до умов якого скаржник уступив, а відповідач прийняв право вимоги щодо повернення вкладу в сумі 7 410820,00 грн. згідно з договором № Д1/18/303625.5.

Згідно п. 3.3. договору уступки право вимоги переходить до відповідача у випадку порушення скаржником зобов'язань за кредитним договором та/або виникнення у відповідача права звернення стягнення на заставлені майнові права за договором застави.

Відповідно до п. 4.1. договору уступки у випадку настання будь-якої з подій, передбачених п.3.3. договору уступки, скаржник втрачає в повному обсязі право вимагати від відповідача повернення грошових коштів (вкладу), а зобов'язання відповідача по поверненню грошових коштів (вкладу) припиняються у відповідності із ст. 606 Цивільного кодексу України (поєднання боржника і кредитора в одній особі).

26 лютого 2014 року зобов'язання за додатковим договором в частині своєчасного погашення кредиту в розмірі 740 711,00 доларів США та нарахованих процентів в розмірі 370,36 доларів США з боку скаржника не були виконані, доказів іншого матеріали справи не містять.

На думку скаржника, відповідач на підставі п. 4.3.6. кредитного договору був зобов'язаний 26.02.2014 здійснити договірне списання коштів з рахунків скаржника в рахунок погашення його зобов'язань за кредитним договором. Не виконання вказаного обов'язку призвело до нанесення скаржнику збитків в розмірі 978 220, 97 грн. збитків, внаслідок курсових коливань курсу долару США по відношенню до гривні.

У зв'язку з невиконанням скаржником зобов'язань за кредитним договором в частині своєчасного погашення 26 лютого 2014 року кредиту та нарахованих процентів, керуючись п.п. 5.4.4. та 6.1. договору застави, п.п. 3.3. та 4.1. договору уступки, відповідачем, як він зазначає, після порушення скаржником зобов`язання на наступний день, а саме 27.02.2014 було реалізовано право та звернуто стягнення на предмет застави шляхом уступки позивачем на АТ «БМ БАНК» права вимоги, що випливає із заставленого права, та переведення на АТ «БМ БАНК» всіх прав на грошові кошти в розмірі 7 410 820,00 гривень за депозитним договором.

За твердженням відповідача, з метою погашення заборгованості в валюті кредитного договору, керуючись п. 4.3.7. кредитного договору АТ «БМ БАНК» було здійснено операцію на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) з купівлі іноземної валюти за рахунок коштів, які виступали предметом застави та на які було звернуто стягнення, та коштів, що були списані з поточного рахунку, відкритого позивачем в Банку, в порядку договірного списання. В результаті здійснення Банком 27 лютого 2014 року операції на Міжбанківському валютному ринку України з купівлі іноземної валюти було куплено та направлено на погашення заборгованості за кредитним договором суму в розмірі 741 081,36 доларів США: (7 410 820,00 грн. : 11,32) + (978 220,97 грн. : 11,32) = 741 081,36 доларів США.

В своїй апеляційній скарзі ДП „А.Е.Т, Джоін ап!" стверджує, що відповідач правом на списання коштів 26.02.2014 р. не скористався, останнім здійснення договірного списання відбулось 27.02.2014 р., тобто пізніше на один день. В зв'язку з чим, станом на 27.02.2014 р. курс долару США був більший, забезпеченої суми не вистачило для виконання кредитних зобов'язань, через що відповідач додатково списав з розрахункового рахунку скаржника 978 220 грн 97 грн, що і є сумою завданої матеріальної шкоди.

Скаржник зазначає, що висновки рішення суду першої інстанції зводяться до того, що виконання доручення щодо списання коштів відповідачем з рахунку скражника є саме правом, а не обов'язком відповідача. Крім того, здійснювати списання відповідач має право у будь-який час на власний розсуд. Відповідно, відповідачем зобов'язання по договору виконані, в зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні. Скаржник не погоджується з данною позицією та вважає, що суд першої інстанції виходив із того, що положення про договірне списання передбачено в розділі права сторін.

Однак, порядок договірного списання передбачений розділом договору (обов'язки), в яких він взяв на себе обов'язок з метою виконання зобов'язання по кредитному договору доручити відповідачу здійснення договірного списання.

Таким чином, ДП „А.Е.Т, Джоін ап!" вважає, що суд першої інстанції повинен був виходить із положень, якими врегульовано порядок здійснення договірного списання. До вказаних положень скаржник відносить Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у відповідності до п.6 ст. 21 вказаного закону ініціюванням переказу є надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленного доручення на договірне списання. Одже, слід вважати, що підписанням договору та з настанням строку повернення кредитних коштів, скаржником ініційовано переказ грошових коштів належних для погашення кредитної заборгованності.

Водночас, скаржник стверджує, що гроші у національні та іноземній валюті, в силу ст. 139 Господарського кодексу України, відносяться до коштів у складі майна суб'єктів господарювання, які є об'єктом власносі і виходячи з вищезазначеного, розпорядження ними повинно здійснюватися на власний розсуд власника.

Генеральний кредитний договір № 18/8/190214 за своєю правовою природою є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 ЦКУ).

Згідно зі ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Відповідно до п. 1.10 Постанови НБУ №254 від 18.06.2003 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», операційний день банку - це діяльність банку протягом робочого дня, що пов'язана з реєстрацією, перевірянням, вивірянням, обліком, контролем операцій (у тому числі прийманням від клієнтів документів на переказ і документів на відкликання та здійсненням їх оброблення, передавання та виконання) з відображенням їх у регістрах бухгалтерського обліку банку. Тривалість операційного дня встановлюється банком самостійно у внутрішньому положенні.

Відповідно до Наказу АТ «БМ БАНК» № 669 від 26.11.2013 р. операційний день відповідача встановлений з 9-00 час до 18-00 час з понеділка по четвер.

Таким чином, строк виконання скаржником зобов'язання повернути кредитні кошти за кредитним договором визначений до кінця операційного дня 26 лютого 2014 року.

Одже, до настання строку виконання зобов'язання банк не має права застосовувати жодні заходи щодо стягнення кредитних коштів, а тому твердження скаржника про порушення умов Кредитного та Додаткового договорів внаслідок нездійснення відповідачем договірного списання коштів з депозитних рахунків скаржника 26.02.2014 р. не знаходить свого підтвердження.

Враховуючи положення п. 3.3. договору уступки та п. п. 3.2., 6.2. договору застави відповідач за умовами зазначених договорів був наділений правом погасити кредит позивача за рахунок депозиту тільки у випадку порушення скаржником умов кредитного договору. До настання строку виконання зобов'язання банк не має права застосовувати жодні заходи щодо стягнення кредитних коштів.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, в строк визначений сторонами в кредитному договорі, а саме 26.02.2014 скаржник самостійно свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, хоча міг та мав право здійснити самостійно таке погашення 26.02.2014 року, доказів іншого в матеріали справи надано не було. З порушенням скаржником умов кредитного договору, на наступний день у відповідача за умовами укладених між сторонами договорів виникло право звернути стягнення на предмет застави та право вимоги за депозитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Судом встановлено, що скаржник при укладанні кредитного договору доручив відповідачу здійснювати договірне списання коштів, необхідних для погашення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, інших платежів позичальника, які підлягають до сплати та/або не сплачені позичальником у терміни відповідно до умов даного кредитного договору, з будь-якого рахунку, що належить позичальнику та який відкрито в банку, в тому числі з рахунків в інших валютах, ніж валюта кредитного договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково- касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Згідно з п. 6.5 Постанови НБУ № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Враховуючи викладене, відповідач мав право, але не був зобов'язаний здійснювати договірне списання коштів з рахунків скаржника, а тому твердження скаржника про здійснення договірного списання саме як зобов'язання відповідача є таким, що не відповідає дійсності.

Водночас скаржник за умовами кредитного договору був зобов'язаний повернути кредит 26.02.2014 та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому, суд зазначає, що право на договірне списання коштів прописано в кредитному договорі саме в розділі прав банку та зазначено, що таке списання можливе за наявності заборгованості скаржника за кредитом та інших платежів за кредитним договором, а отже умовами договору сторони визначили не обов`язок банку здійснювати за скаржника договірне списання коштів до виникнення заборгованості в рахунок належного виконання зобов`язання скаржника, а право здійснити таке списання, у разі неналежного виконання обов`язків скаржником, яке наступило саме після закінчення строків повернення кредитних коштів 26.02.2014 року, а тому заборгованість у скаржника по поверненню кредитних коштів виникла саме 27.02.2014 року, і саме з цього моменту у банку виникло право на договірне списання коштів.

Необхідно зазначити, що укладаючи договір в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, скаржник повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, а тому повинний був передбачити та врахувати можливість підвищення валютного ризику за кредитним договором.

За приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок.

Враховуючи, що договірне списання є правом відповідача, а не його обов'язком, з боку відповідача не мало місце порушення його зобов'язань за кредитним договором, та приймаючи до уваги, що до порушення зобов'язань скаржника за кредитним договором у відповідача було відсутнє право здійснювати примусове звернення стягнення, скаржником не доведено наявність ані факту порушення відповідачем його зобов'язання за кредитним договором, ані факту нанесення відповідачем позивачу своєю протиправною поведінкою збитків, ані наявності причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14.

Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги чи скасування рішення у суду не вбачається.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ДП „А.Е.Т, Джоін ап!" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі № 910/20310/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/20310/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

І.А. Іоннікова