РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015Справа №910/764/15-г
За позовом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут будівельного

виробництва"

До Приватного акціонерного товариства "ПРОМІНВЕСТГРУП - 1"

Про стягнення 96 988,65 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ПРОМІНВЕСТГРУП - 1" про стягнення 96 988,65 грн. (78 426, 00 грн. основний борг, 1250, 52 грн. 3% річних, 6 794, 45 грн. інфляційні втрати, 10 517, 68 грн. пеня).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості науково-технічного супроводу виробництва відповідно до умов договору № 10/03-12 на виконання робіт з науково-технічного супроводу будівництва готельного комплексу з підземним паркінгом по вул. Лютеранській 14в в Печерському районі м. Києва від 01.03.2012 р., у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 78 426, 00 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1250, 52 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 794, 45 грн. та пеню у розмірі 10 517, 68 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.01.2015 р. порушено провадження у справі №910/764/15-г та призначено справу до розгляду на 02.02.2015 р.

30.01.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення, відповідно до яких останній зокрема повідомив про сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 78 426, 00 грн.

У судове засідання 02.02.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 02.03.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

Представники сторін у судове засідання 02.03.2015 р. не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Щодо нез'явлення у судове засідання позивача, то суд звертає увагу, що присутній у судовому засіданні 02.02.2015 р. уповноважений представник позивача Осадчук Р.М. був повідомлений про дату, час та місце наступного судового засідання, про що зокрема свідчить підпис представника на розписці про відкладення розгляду справи.

Щодо нез'явлення представника відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/764/15-г про порушення провадження у справі від 19.01.2015 р. та від 02.02.2015 р. були направлені відповідачу за адресою, вказаній у позовній заяві (01010, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 3), що відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі від 19.01.2015 р., так само, як і ухвала від 02.02.2015 р. вручені відповідачу належним чином (повідомлення про вручення наявні у матеріалах справи).

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях 02.02.2015 р., та 02.03.2015 р., а від позивача - причин відсутності у судовому засіданні 02.03.2015 р. до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 02.03.2015 р. за відсутності представників сторін, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не надано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 02.03.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2012 р. між Орендним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (відповідно до Додаткової угоди № 1 - Державне підприємство ) (далі - виконавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Промінвестгруп-1» (далі - замовник, відповідач) був укладений договір № 10/03-12 на виконання робіт з науково-технічного супроводу будівництва готельного комплексу з підземним паркінгом по вул. Лютеранській 14в в Печерському районі м. Києва від 01.03.2012 р. (далі-Договір).

Як встановлено сторонами у Розділі 1 Договору, відповідно до умов цього Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання власними силами виконати науково-технічний супровід будівництва (роботи) готельного комплексу з підземним паркінгом по вул. Лютеранській 14в в Печерському районі м. Києва.

Як встановлено у 2.1. Договору, оплата послуг виконавця за договором здійснюється згідно з вартістю відповідних робіт/етапів робіт, визначених у Додатку № 1 до цього договору на підставі виставлених замовнику актів приймання-передачі виконаних робіт.

При цьому, відповідно до п. 2.4. Договору, протягом 5 робочих днів з моменту отримання замовником відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт, він зобов'язаний його розглянути та підписати або відправити на адресу виконавця мотивовану письмову відмову від його підписання.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується поясненнями представника позивача, останнім було виконано умови Договору, що підтверджується актами здачі-приймання науково-технічної продукції (роботи, послуги), проектної продукції та іншої продукції за договором № 10/03-12 від 01.03.2012 р. : № 1 від 12.07.2012 р. на суму 122 448, 00 грн., № 2 на суму 72 000, 00 грн., № 3 від 29.11.2012 р. на суму 86 016, 00 грн., № 4 від 28.12.2012 р. на суму 108 616, 00 грн., № 5 від 06.02.2013 р. на суму 57 516, 00 грн., № 6 від 06.02.2013 р. на суму 32 730, 00 грн., № 7 від 06.02.2013 р. на суму 10 910, 00 грн., № 8 від 29.03.2013 р. на суму 125 926, 00 грн., № 9 від 03.04.2013 р. на суму 125 926, 00 грн., № 10 від 12.07.2013 р. на суму 93 426, 00 грн., № 11 від 13.07.2013 р. на суму 10 910, 00 грн., № 12 від 06.09.2013 р. на суму 78 426, 00 грн., № 13 від 19.09.2013 р. на суму 78 426, 00 грн., № 14 від 14.10.2013 р. на суму 63 426, 00 грн., № 15 від 26.12.2013 р. на суму 63 426, 00 грн., № 16 від 20.06.2014 р. на суму 78 426, 00 грн., тобто на загальну суму 1 208 554, 00 грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідачем було частково виконано зобов'язання з оплати вартості виконаних позивачем робіт, а саме у сумі 1 130 128, 00 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів зворотного, станом на час подання до суду позовної заяви, неоплаченими з боку відповідача є виконані роботи за актом № 16 від 20.06.2014 р., вартість яких складає 78 426, 00 грн., що і просить стягнути позивач.

07.08.2014 р. позивач звернувся до відповідача із листом № 598/01-08, у якому вимагає погашення суми боргу у розмірі 78 426, 00 грн. у 7-денний строк з моменту отримання претензії. Дана претензія отримана відповідачем 11.08.2014 р.

Крім суми основного боргу позивач ставить вимогу про стягнення 1250, 52 грн. 3% річних, 6 794, 45 грн. інфляційних втрат, 10 517, 68 грн. пені.

Водночас, в процесі розгляду справи, а саме 27.01.2015 р. відповідачем було здійснено оплату вартості основного боргу за актом № 16 у розмірі 78 426, 00 грн., що підтверджується випискою особового рахунку позивача.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору № 10/03-12 на виконання робіт з науково-технічного супроводу будівництва готельного комплексу з підземним паркінгом по вул. Лютеранській 14в в Печерському районі м. Києва від 01.03.2012 р. між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що свої зобов'язання щодо оплати коштів за виконані позивачем роботи у сумі 78 426, 00 грн., відповідач у встановлений строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення вказану суму, а також 3% річних, інфляційні втрати та пеню за прострочення сплати вартості виконаних за Договором робіт.

Разом з тим, в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач сплатив позивачу кошти в рахунок погашення заборгованості по Договору в сумі 78 426, 00 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Таким чином, оскільки відповідачем сплачено суму основної заборгованості в розмірі 78 426, 00 грн. в процесі розгляду даної справи та відсутністю в цій частині позовних вимог предмету спору, суд припиняє провадження у справі № 910/764/15-г в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 78 426, 00 грн.

Таким чином, станом на день розгляду справи, сума основної заборгованості повністю погашена відповідачем.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до п. 5.2 Договору, у випадку затримки термінів платежів, установлених цим Договором, замовник платить виконавцю пеню у розмірі 0,5 % вартості невчасно сплаченого платежу, але не більше 2 облікових ставок НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 10 517, 68 грн. та обчислюється з 27.06.2014 р. по 06.01.2015 р. (розрахунок в матеріалах справи). Контррозрахунку суми пені відповідачем суду не надано.

Перевіривши розрахунок пені, суд зазначає таке.

З положень укладеного між сторонами Договору вбачається, що останній не містить чітко погодженого строку виконання грошового зобов'язання відповідачем, натомість такий момент лише ставиться в залежність від факту передання для підпису актів виконаних робіт.

За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що 07.08.2014 р. позивач звернувся до відповідача із листом № 598/01-08, у якому вимагає погашення суми боргу у розмірі 78 426, 00 грн. у 7-денний строк з моменту отримання претензії. Дана претензія отримана відповідачем 11.08.2014 р. Відтак, з урахуванням даної претензії та вказаного позивачем строку для виконання своїх зобов'язань за Договором відповідачем, суд приходить до висновку, що першим днем прострочення сплати основного боргу у сумі 78 426, 00 грн. є 19.08.2014 р.

За таких обставин, здійснивши власний розрахунок суми пені за період з 19.08.2014 р. по 06.01.2015 р. (як заявлено у позові), суд зазначає, що до стягнення підлягає сума коштів у розмірі 7 928, 55 грн., а отже позовні вимоги стосовно стягнення пені задовольняються частково у вказаній сумі.

Позовною вимогою позивача є також стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 1 250, 52 грн. та інфляційних витрат у сумі 6 794, 45 грн.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних та інфляційних збитків обчислюються 27.06.2014 р. по 06.01.2015 р.

Перевіривши дані розрахунки позивача за період з 19.08.2014 р. - перший день прострочення сплати боргу по 06.01.2015 р., суд зазначає, що вимоги в частині 3% річних задовольняються частково, а саме у сумі 908, 88 грн., а в частині інфляційних збитків - повністю у заявленому позивачем розмірі - 6 794, 45 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, відповідач доказів спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

За таких обставин, зважаючи також на часткову сплату частини заборгованості у процесі розгляду справи, та припинення провадження у справі у цій частині на підставі п. 1-1 ч.1 статті 80 ГПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача з урахуванням задоволених вимог.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Промінвестгруп-1» (01010, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 3, ідентифікаційний код 32851642) на користь Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (03680, м. Київ, просп. Червонозоряний, 51, ідентифікаційний код 38283024) 7 928 (сім тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 55 коп. пені, 908 (дев'ятсот вісім) грн. 88 коп. 3% річних, 6 794 (шість тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 45 коп. інфляційних збитків, 1 881 (одна тисяча вісімсот вісімдесят одна) грн. 16 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

3. Припинити провадження у справі №910/764/15-г у частині стягнення 78 426 (сімдесят вісім тисяч чотириста двадцять шість) грн. 00 коп. основного боргу.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 06.03.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева