РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №907/1182/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНО Меблі Лтд"
до Публічного акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК"
про стягнення 38 651,33 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивачане з'явився
від відповідача Змієвський О.А. (дов. б/н від 17.03.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03 березня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНО Меблі Лтд" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" в особі Центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в місті Ужгород про стягнення 38 651,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, всупереч інтересам позивача продав іноземну валюту за надзвичайно низьким курсом, внаслідок чого позивачу завдано збитків в розмірі 38 651,33 грн.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 04.12.2014 року порушено провадження у справі № 907/1182/14, розгляд справи призначено на 17.12.2014 року.

17.12.2014 року представник відповідача через відділ діловодства господарського суду Закарпатської області подав заяву про направлення матеріалів справи за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 17.12.2014 року матеріали справи № 907/1182/14 було скеровано за підсудністю до Господарського суду міста Києва відповідно до вимог статті 17 Господарського процесуального кодексу України.

19.12.2014 року в результаті автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва справу передано судді Стасюку С.В. для розгляду спору по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 907/1182/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 29.01.2015 року.

21.01.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

29.01.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 29.01.2015 року представник відповідача не заперечив проти поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.01.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.02.2015 року.

У судовому засіданні 19.02.2015 року представниками сторін було подано клопотання про продовження строку вирішення спору.

Розглянувши подане сторонами 19.02.2015 року клопотання про продовження строку вирішення спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.02.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 03.03.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 03.03.2015 року не з'явився, проте через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав додаткові пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 03.03.2015 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНО Меблі Лтд" (клієнт) укладено Договір банківського рахунку № ЛЦЗ/05/1092986 (далі-Договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок. Приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту , виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України.

Згідно довідки банку про рух коштів по рахунку за період з 16.09.2014 року по 17.09.2014 року на особовий рахунок позивача надішли грошові кошти в розмірі 38 678,40 доларів США.

Пунктом 2 постанови Правління Національного банку України № 515 від 20.08.2014 року «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» установлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до пункту 5.2. Договору клієнт може купувати, продавати та обмінювати іноземну валюту відповідно до порядку та умов передбачених цим договором, іншими договорами клієнта з банком та згідно із законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.

На виконання постанови Правління Національного банку України № 515 від 20.08.2014 року «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» 17.09.2014 року кошти в розмірі 38 678,40 доларів США були продані відповідачем по курсу 12,9 грн. за 1 долар США. Після чого на рахунок позивача були зараховані кошти в розмірі 498 602,09 грн. Така сума отримана в результаті продажу валюти по курсу 12,9 грн. за 1 долар США, з вирахуванням комісії за послуги продажу валюти уповноваженим банком в сумі 349,27 грн.

Позивач стверджує, що станом на 17.09.2014 року середній мінімальний курс на міжбанківському ринку за 1 долар США становив 13,7 грн., середній максимальний 13,9 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, всупереч інтересам позивача продав іноземну валюту за надзвичайно низьким курсом, внаслідок чого позивачу завдано збитків в розмірі 38 651,33 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що згідно умов укладеного між сторонами Договору відповідач не несе відповідальності за будь-який ризик, що виникає в результаті коливання курсів валют, під час виконання міжнародних платежів та валютних операцій, такий ризик покладається виключно на позивача. Крім того, курс продажу валюти позивача відповідає середньозваженим курсам міжбанківського валютного ринку.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двосторонніми.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Аналогічні положення містять вимоги статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно пункту 5.2. Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.

Відповідно до пункту 5.3. Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 кошти в іноземній валюті, перераховані з-за кордону нерезидентом, зараховуються на поточні рахунки резидентів - юридичних осіб через розподільчі рахунки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На час стягнення збитків, на позивача покладається обов'язок довести суду згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Згідно загальної практики про визначення розміру збитків (шкоди) заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги:

А) вид (склад) збитків;

Б) наслідки порушення договірних зобов'язань.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно пункту 5.4. Договору банк не несе відповідальності за будь-який ризик, що виникає в результаті коливання курсів валют, під час виконання міжнародних платежів та валютних операцій, такий ризик покладається виключно на клієнта.

Відповідно до листа Національного банку України № 28-311/46106 від 30.08.2014 року Департамент контролю, методології та ліцензування валютних операцій Національного банку України (далі - Департамент) повідомляє, що у разі виявлення фактів, які можуть свідчити про спробу банку здійснити маніпулювання на грошово-кредитному ринку при купівлі-продажу іноземної валюти, а саме:

-подання заявки за курсом, який суттєво відмінний від офіційно встановленого;

-подання заявки з великим відхиленням від середньоденного обсягу операцій цього банку, розрахованого за попередній місяць;

-подання заявки зі значним для ринку обсягом тощо;

Національний банк України не буде підтверджувати заявку банку, яка надійшла в Систему підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що заявка відповідача суттєво відрізнялась від офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України.

З огляду на вищевикладене, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в розмірі 38 651,33 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено повного складу правопорушення.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНО Меблі Лтд" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2015

Суддя С.В. Стасюк