КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/25582/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Логінов К.Е., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014

у справі № 910/25582/14 (головуючий суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ"

до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року по справі № 910/25582/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015, прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 02.03.2014.

Також, зобов'язано скаржника до дня слухання надати суду докази сплати (доплати) 602,91 грн. судового збору за розгляд судом апеляційної скарги, так-як сума сплаченого судового збору при поданні скаржником даної апеляційної скарги повинна становити 609,00 грн. = ((немайнова вимога, що оскаржується за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви розраховується з 1 розміру мінімальної заробітної плати)*2%:100%= 1218,00 грн. :2(50%) = 609,00 грн.), а не 6,09 грн.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, для розгляду справи № 910/25582/14 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О, судді - Ткаченко Б.О., Шевченко Є.О.

02.03.2015 представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду був поданий відзив на апеляційну скрагу.

02.03.2015 позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви (ч. 1 ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів відмічає, що скаржник в порушення вимог ухвали суду не надав докази сплати (доплати) 602,91 грн. судового збору за розгляд судом апеляційної скарги.

02.03.2015 представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року по справі № 910/25582/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

25.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" (банк) укладено Кредитний договір № КЛ/14/6-34 від 25.02.2014р. (надалі - Кредитний договір), за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 140 000 000, 00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3. цього договору, в розмірі 24 % та сплачувати інші платежі, передбачені цим договором.

28.02.2014 в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Всесвіт" (заставодавець) укладено Договір застави майнових прав №МП/14/8-34 від 28.02.2014р. (надалі - Договір застави), за умовами якого він забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з Кредитного договору, а також договорів про внесення змін та доповнень, що укладені та будуть укладені до нього у майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) кредиту).

Предметом розгляду даної справи є визнання позивачем (позичальником) недійсним Кредитного договору № КЛ/14/6-34 від 25.02.2014р. на підставі п.6 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. №4452-VI, ч.1 ст.203, ст.216 ЦК України, оскільки укладення вказаного кредитного договору за відсутності його належного забезпечення надало переваги позивачу перед іншими позичальниками.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник внаслідок того, що за твердженням позивача укладення Кредитного договору за відсутності його належного забезпечення надало переваги позивачу перед іншими позичальниками, що є підставою для визнання його недійсним на підставі п.6 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. №4452-VI, ч.1 ст.203, ст.216 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

21.08.2014 Правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 518 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення №72 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ТЕРРА БАНК", згідно якого в ПАТ "ТЕРРА БАНК" з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 по 22.11.2014. Строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014 р. згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 20.11.2014 р.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 № 148, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ТЕРРА БАНК" - Ірклієнка Юрія Петровича (далі - Уповноважена особа). Наказом № 232 від 21.11.2014 р. повноваження Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації продовжено.

Відповідно до ч.5 ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З огляду на зазначене, обов'язок щодо забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" покладено на уповноважену особу Фонду, яким позивач не є.

Таким чином, в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вірно зазначив, що позивач не є особою, яка має повноваження щодо здійснення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення нікчемних правочинів, договорів з підстав, визначених ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Однак, з матеріалів справи не вбачається у чому саме полягає порушення прав та інтересів скаржника за спірним договором, по всім умовам якого між ТОВ «Консалтингова компанія «ВСЕСВІТ» (заставодавець) та ПАТ «ТЕРРА БАНК» (заставодержатель) досягнуто згоди при його укладенні.

З огляду на викладене вище, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що всі надані докази стосуються виключно виконання ТОВ «Консалтингова компанія «ВСЕСВІТ» (заставодавець) своїх зобов'язань перед ПАТ «ТЕРРА БАНК» (заставодержатель).

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року по справі № 910/25582/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), суд ухвалою витребував від скаржника, докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проте, не зважаючи на достатність наданого часу (понад місяць), скаржник не виконав вимоги ухвали суду та не надав витребувані докази.

Згідно п. 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі неподання доказів оплати судового збору, господарський суд може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ" в доход Державного бюджету України підлягає стягненню 602,91 грн. судового збору за розгляд судом апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року по справі № 910/25582/14 - без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО КЛУБ" (03141, м. Київ, вул. Волгоградська, буд. 21-А, ) в доход Державного бюджету України підлягає стягненню 602 (шістсот дві) грн. 91 коп. судового збору за розгляд судом апеляційної скарги.

3. Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи № 910/25582/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Е.О. Шевченко