КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 910/24277

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Драчова М.С. - представник, дов. № 559 від 31.12.2014;

від відповідача: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від третьої особи: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014

у справі № 910/24277 (головуючий суддя Гумега О.В., судді: Ващенко Т.М., Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві держаної адміністрації

про стягнення 587 885,46 грн.

На підставі ст.ст. 69, 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 21.01.2015 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/24277 до 02.02.2015, а ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 продовжено строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/24277, розгляд справи відкладено на 25.02.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/24277 позов задоволено частково; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 155 507,77 грн. основного боргу, 38,14 грн. інфляційних втрат, 438,53 грн. 3% річних, 2 192,66 грн. пені, 3 163,54 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що, враховуючи п. 2 договору та інформацію КП "ГІОЦ", суд прийшов до висновку, що станом на час вирішення спору по суті у відповідача відсутня заборгованість за кодом 9-1567 (холодна вода та водовідведення холодної води) за період липень - жовтень 2012р., оскільки визначена позивачем у позовній заяві заборгованість за цим кодом у розмірі 221 466,10 грн. була погашена за рахунок платежів, здійснених населенням в листопаді 2012р. (406 608,80 грн.) та в грудні 2012р. (363 444,50 грн.); як свідчать матеріали справи, позивач не спростував надходження на його рахунок вказаних платежів, а рівно не довів суду, що вказані платежі були зараховані ним за іншим кодом або за інший період; за наведених обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 221 466,10 грн. заборгованості за кодом 9-1567 за період з 01.07.2012 по 31.10.2012 позивачу належить відмовити повністю, у зв'язку з чим відсутні також підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відповідних сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, як похідних від суми в розмірі 221 466,10 грн.; у суду наявні підстави вважати, що здійснена відповідачем після 31.10.2012 платіжними дорученнями № 2082 від 23.11.2012, № 2140 від 30.11.2012, № 2241 від 21.12.2012, № 2242 від 21.12.2012, № 2391 від 23.01.2013, № 2392 від 23.01.2013, № 2564 від 27.02.2013 на загальну суму 75 571,43 грн. оплата за послуги за кодами 9-1647, 9-1648, була врахована Господарським судом міста Києва та Київським апеляційним господарським судом при розгляді справи № 910/11883/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості за надані з 01.11.2012 по 31.03.2013 послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі на підставі спірного договору; матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано наявність у нього заборгованості за надані позивачем на підставі договору в період з 01.07.2012 по 31.10.2012 послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 9-1647 в сумі 2 281,61 грн. та за кодом 9-1648 в сумі 15 411,53 грн.; за наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 281,61 грн. заборгованості за кодом 9-1647 та 15 411,53 грн. заборгованості за кодом 9-1648 за період з 01.07.2012 по 31.10.2012 визнаються судом обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та такими, що підлягають задоволенню повністю; крім, того з огляду на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати за надані послуги в частині нарахувань по коду 9-1648, враховуючи п. 4.2 договору, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про стягнення 0,45 грн. інфляційних втрат, 0,92 грн. 3% річних та 4,61 грн. пені за розрахунком позивача, перевірку якого здійснено судом; за кодом 9-51567 позивач обліковує холодну воду, яка йде на підігрів та відведення відповідного об'єму стоків; суд зазначає, що відповідач зобов'язаний розраховуватися за надані послуги з постачання питної води, водовідведення її стоків, а також за водовідведення стоків обсягів води, яка обліковувалась позивачем за кодами 9-51567; матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано наявність у нього заборгованості за водовідведення стоків обсягів води, яка обліковувалась позивачем за кодом 9-51567 на підставі договору в період з 01.07.2012 по 31.10.2012; суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про стягнення 37,69 грн. інфляційних втрат, 437,61 грн. 3% річних та 2 188,05 грн. пені за розрахунком позивача, перевірку якого здійснено судом.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/24277 скасувати в частині відмови в стягненні з відповідача 421 854,09 грн. основного боргу, 134,10 грн. інфляційних втрат, 1 286,70 грн. 3% річних, 6 433,47 грн. пені, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що Господарський суд міста Києва, як на єдину підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача, посилається на лист Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" № 02-637 від 23.05.2013, відповідно до якого від відповідача через КП "ГІОЦ" на розрахунковий рахунок позивача зараховано в листопаді 2012р. - 406 608,83 грн., в грудні 2012р. - 363 444,50 грн., що, на думку суду, свідчить про відсутність у відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, яка обліковується за кодом 9-1567 (холодна вода та водовідведення холодної води); однак, суд першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення у справі № 910/24277, в порушення вимог ст.ст. 35, 43 ГПК України, безпідставно не врахував змісту обов'язкових для виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2013 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2014 у справі № 910/11883/13 між тими ж сторонами з тих же підстав про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з листопада 2012р. по березень 2012р., включно; відомості розщеплення оплат КП "ГІОЦ" за період з 01.11.2012 по 31.03.2013, в тому числі за листопад-грудень 2012р., відображались в розрахунку позовних вимог, що були предметом розгляду у справі № 910/11883/13, враховувалися як оплата у зазначений період та впливали на розгляд заборгованості, що підлягала стягненню у справі № 910/11883/13, відтак, рішенням Господарського суду міста Києва та постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/11883/13, які набрали законної сили до прийняття оскаржуваного рішення, кошти в розмірі 770 053,33 грн., сплачені в листопаді-грудні 2012р. через КП "ГІОЦ", були враховані, як поточна оплата отриманих відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення в листопаді-грудні 2012р.

На думку скаржника, судом першої інстанції невірно встановлено зміст правовідносин між сторонами спору щодо постачання питної води для підігріву, що призвело до порушення норм ст.ст. 173-175, 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України, оскільки договором регулюються відносини сторін стосовно постачання питної води, якість якої відповідає вимогам чинних ДСанПІН 2.2.4-171-10, яка постачається до будинків, включених відповідачем до дислокації до договору, без розподілу постачання питної води на категорії в залежності від того, для яких потреб ця послуга буде використана відповідачем в своїй господарській діяльності, в тому числі, надання послуг, що потребують використання питної води - гарячого водопостачання населенню; суд безпідставно не взяв до уваги надані позивачем акти про зняття показників водолічильників, що погоджені й підписані відповідачем та є первинними документами й підтверджують факт надання послуг за договором; судом не надано належну оцінку умовам п.п. 2.1.5 та 2.1.6 договору.

Скаржник зазначає, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, регулює відносини сторін щодо постачання питної води без її розподілу на категорії, в залежності від того, для яких потреб ця послуга буде використана відповідачем в своїй господарській діяльності; відповідачу було відомо про встановлення лічильника на бойлерах, через які здійснювалась поставка питної води для підігріву, в тому числі відповідач мав доступ та експлуатував вказані бойлери для власних потреб.

Скаржник посилається на наявний у матеріалах справи лист Головного управління комунальної власності м. Києва № 042/8/90-7449 від 08.10.2010, який, на думку скаржника, свідчить про те, що бойлери не можуть перебувати в обслуговуванні іншого підприємства, установи, організації, ніж відповідач.

У відзиві на апеляційну скаргу та письмовому додатковому поясненні на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що зобов'язання відповідача щодо оплати об'ємів води, що підігрівається в теплових пунктах, не виникло з договору та з інших підстав, передбачених ст. 174 ГК України, а тому відсутній обов'язок відповідача щодо оплати об'ємів води на підігрів, а у позивача відсутнє право вимагати такої оплати; за спірний період позивач безпідставно включив до рахунку відповідача питну воду, що використовується для приготування гарячої води на загальну суму 338 202,62 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/24277 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, вказує на те, що позивач є виробником та постачальником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а ПАТ "Київенерго" є виробником та постачальником послуг з опалення та підігріву питної води, отже, споживання ПАТ "Київенерго" послуги з водопостачання має здійснюватись на підставі договору з позивачем; матеріали справи не містять належних доказів перебування на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), до яких постачалася питна вода для підігріву, однак, в матеріалах справи наявний лист Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2014, яким повідомлялось, що на баланс відповідача теплові пункти (бойлери) не передавались.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, враховуючи доводи відзивів на апеляційну скаргу, письмового додаткового пояснення на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів, справа № 910/24277 розглядалась судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2014 у справі № 910/24277 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2013 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В постанові Вищого господарського суду України від 14.05.2014 у справі № 910/24277 вказано, що, приймаючи оскаржувані судові рішення, суди не забезпечили виконання вимог процесуального закону щодо об'єктивності та всебічності з'ясування дійсних обставин справи, оскільки не надали ґрунтовної юридичної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, виходячи, зокрема, з принципу їх належності та допустимості, що мало своїм наслідком порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача 577 361,86 грн. основного боргу, 172,24 грн. інфляційних втрат, 1 725,23 грн. 3% річних, 8 626,13 грн. пені; судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" та відповідачем укладено договір № 08205-А/2-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до п. 1.1 якого, ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", за договором постачальник, зобов'язується надавати відповідачу, за договором абоненту, послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого відповідачем дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва, приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (в подальшому - місцеві правила приймання), а відповідач зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374 (в подальшому - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (в подальшому - Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно із п. 1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", зареєстрованого 20.12.2010 номер запису 2000824, позивач є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Пунктом 2.1.1. договору № 08205-А/2-09 сторони погодили, що облік поставленої води та кількості прийнятих стоків здійснюється за показниками лічильника, зареєстрованого у позивача, окрім випадків, передбачених Правилами користування; у випадку наявності у відповідача декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за відповідачем; обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями лічильника, в разі технічної неможливості встановлення лічильника, кількість поставленої для поливу води може визначатись за узгодженим з позивачем розрахунком на підставі наданих відповідачем офіційних документів, якими визначена площа поливу.

Згідно із п. 2.2.1 договору № 08205-А/2-09 позивач щомісячно направляє до банківської установи відповідача розрахункові документи для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів; тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами.

Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 зазначеного договору, оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача; за згодою позивача оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України; в разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від відповідача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується позивачем в погашення боргу; у разі неотримання від позивача поточного щомісячного розрахункового документу, відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Зі змісту пункту 2.2.4 договору № 08205-А/2-09 вбачається, що сторонами передбачено порядок узгодження розбіжностей з приводу незгоди з кількістю або вартістю отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, зокрема, відповідач зобов'язався у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача, письмово повідомити про це позивача та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту; в іншому випадку відмова відповідача оплатити розрахунковий документ позивача вважається безпідставною.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним, за період з 01.07.2012 по 31.10.2012 надано відповідачу послуги відповідно до умов договору № 08205 А/2-09 на суму у розмірі 2 753 056,45 грн., що підтверджується копіями актів про зняття показників з приладів обліку за вказаний період, однак, відповідач надані позивачем послуги оплатив частково, на суму у розмірі 2 191 206,63 грн., у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 577 361,86 грн., а саме:

- за кодом 9-1567 за період з 01.07.2012 по 31.10.2012 на суму 1 925 633,10 грн., з яких сплачено 1 704 167,00 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 221 466,10 грн.;

- за кодом 9-1647 у жовтні 2012р. на суму 2 281,61 грн., яку не було сплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість розміром 2 281,61 грн.;

- за кодом 9-1648 за період з 01.09.2012 по 31.10.2012 на суму 31 997,78 грн., з яких сплачено 16 586,25 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 15 411,53 грн.;

- за кодом 9-51567 за період з 01.07.2012 по 31.10.2012 на суму 793 143,96 грн., з яких сплачено 470 453,38 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 338 202,62 грн.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

З приводу постачання відповідачеві холодної води для виготовлення гарячої води, слід зазначити, що матеріали справи не містять інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами.

18.10.2008, у зв'язку з набуттям чинності Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 за № 190 (далі - Правила № 190), втратили чинність Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Пунктами 3.1, 3.7, 3.9 Правил № 190 встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку; розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору; рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам; якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником; розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно.

Відповідно до п. 3.13 Правил № 190 суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення; обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності; обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

За приписами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Тобто, обрахунок обсягів спожитої води має здійснюватися на підставі показів приладів обліку, встановлених на межі балансової належності теплового пункту, та сплачуватись балансоутримувачем теплових пунктів на підставі укладеного договору.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду; тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач; при цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Відповідно до розрахунку позовних вимог, позивачем до вартості наданих послуг включено вартість холодної води, яка йде на виготовлення гарячої води.

Однак, відповідач заперечує знаходження на його балансі, в управлінні, повному господарському віданні, користуванні, концесії, тощо теплових пунктів (бойлерів) для підігріву води за лічильниками, по яких позивач просить суд стягнути кошти.

Позивачем не доведено того, що теплові пункти, з яких здійснено постачання гарячої води, перебувають на балансі відповідача.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач не має правових підстав для виставлення рахунків за холодну воду, яка йде на виготовлення гарячої води, оскільки договір № 08205-А/2-09, який визначений підставою позову, не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води. Також матеріали справи не містять інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач не має правових підстав для стягнення з відповідача плати за холодну воду, яка йде на виготовлення гарячої води.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 25.04.2013 у справі № 5011-71/4847-2012, від 29.05.2013 у справі № 5011-38/18011-2012, від 22.07.2013 у справі № 5011-65/18027-2012, від 14.10.2013 у справі № 910/6879/13, від 24.04.2014 у справі № 910/12471/13.

Як вбачається із умов договору № 08205-А/2-09 та було зазначено раніше, позивач зобов'язується надавати відповідачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а відповідач зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому позивачем послуг.

Пунктом 1.4 Правил № 190 встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно із п. 1.2 Правил № 37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Як унормовано п. 1.4 Правил № 37, абонент Водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 зазначених Правил № 37, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Як вбачається із матеріалів справи, за кодом 9-51567 обліковуються також стоки гарячої води, а надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі, гарячого водопостачання, регулюється умовами укладеного сторонами договору, вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь Водоканалу (позивача).

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці (постанови Вищого господарського суду України від 19.03.2014 у справі № 910/13220/13, від 17.04.2014 у справі № 910/13142/13).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до матеріалів справи (а.с. 52-53, т. V) у відповідача за кодом № 9-51567 зазначено позивачем заборгованість за холодну воду, яка йде на виготовлення гарячої води у розмірі 200 387,99 грн. та заборгованість за стоки гарячої води у розмірі 137 814,63 грн.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 200 387,99 грн. за холодну воду, яка йде на виготовлення гарячої води та задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за кодом 9-51567 у розмірі 137 814,63 грн. за стоки гарячої води.

Також слід зазначити про те, що умови укладеного між сторонами договору № 08205-А/2-09 судами неодноразово досліджувались при розгляді господарських спорів між цими ж сторонами й був встановлений судами факт, що договір № 08205-А/2-09 від 01.04.2008 не регулює відносини сторін щодо постачання відповідачу питної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості.

Про встановлення факту зазначеної обставини свідчать постанови Вищого господарського суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень у справах за позовами позивача до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, а саме: постанови Вищого господарського суду України від 27.09.2011 у справі № 7/555, від 10.05.2012 у справі № 42/418-26/240, від 11.10.2012 у справі № 5011-67/2568-2012, від 08.08.2013 у справі № 42/223.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Така ж норма закріплена і в ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із врахуванням часткової сплати наданих позивачем послуг, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором 08205-А/2-09 саме у розмірі 155 507,77 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 4.2 договору № 08205 А/2-09 у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розгорнутого розрахунку позивача (а.с. 52-53, т. V), позивачем нараховано на суму заборгованості у розмірі 577 361,86 грн. пеню у розмірі 8 626,13 грн., інфляційні втрати у розмірі 172,24 грн. та 3% річних у розмірі 1 725,23 грн.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором № 08205-А/2-09, апеляційний господарський суд, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме у розмірі 155 507,77 грн., здійснивши перерахунок, із урахуванням фактичної суми заборгованості, сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що правильними, такими, що підлягають стягненню з відповідача, є суми у розмірі 2 192,66 грн., 38,14 грн. та 438,53 грн., відповідно.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно із ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У матеріалах справи є наявним лист Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.08.2012 за № 10821/01, адресований відповідачу, на запит останнього, у якому повідомлено, що теплові пункти, бойлерні за відповідачем не закріплювались (а.с. 16, т. ІІІ) також із такою інформацією наявний лист від 04.06.2013 № 108-6886/01 (а.с. 186, т. ІІІ).

Слід зазначити, що у листі Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.10.2010 № 042/8/90-7449, адресованого позивачу, на який останній посилається в апеляційній скарзі, не вказано про перебування вбудованих теплових пунктів на балансі відповідача, а запропоновано опрацювати вказане питання з Солом'янською районною у м. Києві радою та АК "Київенерго".

До матеріалів справи надано розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.10.2010 № 873 "Про прийняття та передачу об'єкта теплопостачання з обладнанням та інженерними мережами" й додатки до цього розпорядження, із яких вбачається передача цих об'єктів у володіння та користування АЕК "Київенерго" (а.с. 2-13, т. ІV); графіки виконання поточних ремонтів теплових пунктів, що знаходяться на балансі філії "ТРМ" ПАТ "Київенерго" (а.с. 23-26, т. IV).

Слід зазначити, що у матеріалах справи є копія листа відповідача від 21.01.2009 № 56/59, адресованого позивачу, із проханням укладення договору на придбання холодної води, що використовується для створення послуг з централізованого постачання гарячої води по теплових пунктах, які знаходяться на балансі відповідача (а.с. 98, т. VI).

Проте, цей лист не є доказом факту перебування теплових пунктів на балансі відповідача, оскільки відсутні докази передачі таких теплових пунктів на баланс відповідача, також у подальшому відповідач заперечував наявність на його балансі теплових пунктів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує про те, що відповідно до п. 2.2.4 договору № 08205-А/2-09 направляв на адресу позивача лист про незгоду із виставленим позивачем рахунком на оплату води, що постачається до теплових пунктів (бойлерів), які не перебувають у відповідача на балансі.

Також, на підтвердження відсутності на балансі теплових пунктів, відповідачем надано до матеріалів справи оригінал листа Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2014 № 108-10702/01, у якому відповідачу повідомлено, що у останнього, у тому числі, у період з липня 2012р.-жовтень 2012р., бойлери, теплові пункти, котельні на балансі, у повному господарському віданні, управлінні, користуванні, концесії не перебували та на даний час не перебувають (а.с. 109, т. VI).

Оскільки твердження скаржника про врахування в оскаржуваному рішенні сум сплат, які вже були враховані судом при розгляді справи № 910/11883/13, не знаходять свого підтвердження, виходячи із змісту судових рішень у справі № 910/11883/13, керуючись ст.ст. 77, 99 ГПК України, судом апеляційної інстанції ухвалою від 02.02.2015 у справі № 910/24277 було зобов'язано відповідача надати докази такого твердження в апеляційній скарзі.

Однак, надані 25.02.2015 скаржником документи не свідчать про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2013 у справі № 910/11883/13 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2014 у справі № 910/11883/13 прийняті із врахуванням здійснених платежів, які повторно були враховані в оскаржуваному рішенні у справі № 910/24277.

Наданий скаржником розгорнутий розрахунок позовних вимог до боржника, у якому відображений стан розрахунків між сторонами за період з листопада 2012р. по березень 2013р., є одностороннім документом позивача та є лише розширеною інформацією про стан розрахунків, яка, разом із іншими матеріалами справи, може бути лише підставою для висновку про суму боргу та період прострочення, але самостійного юридичного значення доказу не має.

Зважаючи на зазначені обставини та враховуючи погодження сторонами у договорі № 08205-А/2-09 (п. 2.2.2) такого порядку розрахунків, при якому в разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від відповідача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується позивачем в погашення боргу, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було враховано сплачені суми, а твердження скаржника про подвійне врахування сплат голослівне.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/24277 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" без задоволення.

2. Справу № 910/24277 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 05.03.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха