ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа № 908/3584/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Петрів Р.В., дов. №00013 від 18.11.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 160 З/3-11) на рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.14 р. у справі № 908/3584/14

за позовом Інституту олійних культур Національної Академії наук України, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області,

до Фермерського господарства "Стем", с. Дмитрівка Запорізького району Запорізької області,

про стягнення 21000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивач - Інститут олійних культур Національної Академії наук України звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Фермерського господарства "Стем", відповідача, про стягнення 21000,00 грн. заборгованості за ліцензійним договором №19 на використання наукової продукції від 19.04.2013 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.11.2014 року у справі № 908/3584/14 (суддя Зінченко Н.Г.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 21000,00 грн. заборгованості та 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач не погодився з рішенням місцевого господарського суду, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідач не міг використати насіння соняшнику сорту "Прометей" для власних потреб, оскільки 2 тонни вказаного насіння не є кондиційним та не відповідали державним стандартам для відповідної сільськогосподарської культури (ДСТУ 6068:2008 Держепоживстандарту України ), а також характеристикам заявленого сорту "Прометей". А тому, за твердженням відповідача, відсутні юридичні факти, з якими ліцензійний договір пов'язує виникнення обов'язку щодо сплати поточних платіжів у розмірі 35% від суми продажу відтвореного насіння (еліти) третім особам, 5% від суми продажу насіння першої репродукції та 15% від реалізаційної ціни авторської винагороди за насіння, яке буде використовуватися для власних потреб.

При цьому, відповідач вказує на те, що низька врожайність та некондиційність насіння соняшнику « Прометей» викликана непереборною силою, а саме: посухою, про що він одразу після збору врожаю повідомив по телефону позивача, у зв"язку з чим відповідно до ст. 617 ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання по ліцензійному договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 09.02.2015 року на 11:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 04.03.2015 року на 12:30 год.

Представник відповідача в судових засіданнях 09.02.2015 року та 04.03.2015 року підтримав апеляційну скаргу.

02.03.2015 року відповідач через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав письмові пояснення (вх.№3433 від 02.03.2015 року).

04.03.2015 року позивач через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№3433 від 02.03.2015 року).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що в матеріалах справи наявна довідка відповідача за період з 19.04.2013 р. по 31.12.2013 р., скріплена печаткою Фермерського господарства "Стем" і підписами директора Стоянова В.І. та головного бухгалтера Коноваленко ОД., яка засвідчує факт використання для власних потреб 2000 кг соняшнику «Прометей».

При цьому, відповідно до п 2.2.1 ліцензійного договору надання такої довідки є саме обов'язком відповідача і дана довідка є підставою для розрахунку поточного платежу.

Окрім цього, зазначає, що відповідач не надав жодного належного доказу того, що ним насіння не використано для власних потреб, оскільки не відповідає якісним показникам.

Позивач в судове засідання не з"явився, при цьому у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд розглядати апеляційну скаргу за відсутності його представника.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача та позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, 19.04.2013р. Інститутом олійних культур Національної Академії аграрних наук України, ліцензіаром, та Фермерським господарством "Стем", ліцензіатом, було укладено ліцензійний договір №19 на використання наукової продукції (далі ліцензійний договір), відповідно до п. 1.1 якого ліцензіар на умовах, передбачених договором, надав ліцензіату на термін чинності договору не виключне право (невиключну ліцензію) на використання соняшнику сорту "Прометей", який є науковою продукцією та виключною власністю ліцензіара, без права передачі невиключного права іншими особам, а ліцензіат бере на себе зобов'язання вносити ліцензіару обумовлені даним договором платежі.

Згідно з п. 1.2 ліцензійного договору невиключне право за цим договором обмежується виключно правом на відтворення ліцензіатом відтворювального матеріалу-насіння і продаж одержаного шляхом відтворення насіння третім особам, при цьому ліцензіар залишає за собою право на використання зазначеного сорту та надання такого права іншим особам.

Відповідно до п. 2.1.1 ліцензійного договору ліцензіат має право на відтворення відтворювального матеріалу (насіння) супер еліти і на продаж відтворювального матеріалу (насіння) третім особам.

Пунктом 2.2 ліцензійного договору встановлено, що ліцензіат зобов'язується сплатити винагороду за надання йому невиключного права на використання соняшнику сорту Прометей - відповідно до Договору, у розмірі, в строки, на умовах і в порядку, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.4.1 ліцензійного договору ліцензіар зобов'язується передати ліцензіатові відтворювальний матеріал (насіння), який відповідає вимогам ДСТУ 2240-93, за наступними кількісними характеристиками: соняшник «Прометей» с/сел у кількості 100 кг.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що у разі використання відтвореного на умовах Договору насіння для власних потреб Ліцензіат повинен сплатити Ліцензіару авторську винагороду у розмірі 15% від реалізаційної ціни на таке насіння, що склалась на момент погодження використання насіння для власних потреб у Ліцензіара.

Згідно з довідкою Інституту олійних культур Національної Академії аграрних наук України про реалізаційні ціни на елітне насіння ярих олійних культур з 16.05.2013 р. по 21.06.2013р. вартість однієї тони насіння еліти соняшнику сорту Прометей становить 70000,00 грн. (а.с 14)

Відповідно до довідки Фермерського господарства «Стем» по виконанню Ліцензійного договору №19 на використання наукової продукції від 19.04.2013р., з 19.04.2013 р. по 31.12.2013р. підготовлено до реалізації соняшнику сорту "Прометей" - 4000 кг., залишок нереалізованого насіння - 2000 кг, використано для власних потреб - 2000 кг. (а.с13)

Як свідчать матеріали справи, на підстави довідки Фермерського господарства «Стем» по виконанню Ліцензійного договору №19 на використання наукової продукції від 19.04.2013 р. Інститутом олійних культур НААН розраховано поточний платіж згідно з умовами Ліцензійного договору №19 від 19.04.2013р., загальний розмір якого становить 21000,00 грн.

При цьому, відповідач в порушення умов ліцензійного договору винагороду на підставі договору від №19 від 19.04.2013р. не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за ліцензійним договором у розмірі 21 000,00 грн. (70000 х 2т х 15%=21000).

19.02.2014р. позивач на адресу відповідача направив вимогу №227 про перерахування у семиденний строк з дня отримання даної вимоги на користь Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України заборгованість у сумі 21000,00грн. за Ліцензійним договором №19 на використання наукової продукції від 19.04.2013р.

Проте, вказана вимога залишилась без відповіді та задоволення.

Крім того, за період з 01.01.2012 року по 01.03.2014 року Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, про що складено акт від 23.05.2014 року за №07-21/46.

За результатами ревізії встановлено, що аналогічні випадки ненадання або несвоєчасного надання Ліцензіатами на адресу Інституту довідок по виконанню ліцензійних договорів встановленої форми, внаслідок чого Інститут не мав можливості своєчасно розрахувати та стягнути поточний платіж за ліцензійними договорами, встановлені ще по 5-ти Ліцензіатам, а саме: - Фермерське господарство «Стем» (за ліцензійним договором №19 від 19.04.2013р. розмір поточного платежу, що підлягає сплаті, станом на 01.03.2014 складає 21000,00 грн.).

Також, Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області в Акті ревізії вказано, що виходячи з наведеного, внаслідок порушення Ліцензіатами (у тому числі і Відповідачем) пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2002 №1183 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про охорону прав на сорти рослин» ст. 193 ГК України та п.2.2. умов ліцензійних договорів спеціальним фондом Інституту за період з 01.10.2012 р. по 01.03.2014р. недоотримано власних надходжень.

Відповідно до статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки відповідач не виконав свої договірні зобов"язання та не сплатив позивачеві заборгованість за ліцензійним договором, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відповідач апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він не міг використати насіння соняшнику для власних потреб, оскільки 2 тонни вказаного насіння не є кондиційним та не відповідає державним стандартам для відповідної сільськогосподарської культури (ДСТУ 6068:2008 Держепоживстандарту України ), а також характеристикам заявленого сорту "Прометей". А тому, за твердженням відповідача, відсутні юридичні факти, з якими ліцензійний договір пов'язує виникнення обов'язку щодо сплати поточних платіжів у розмірі 35% від суми продажу відтвореного насіння (еліти) третім особам, 5% від суми продажу насіння першої репродукції та 15% від реалізаційної ціни авторської винагороди за насіння, яке буде використовуватися для власних потреб.

При цьому, відповідач вказує на те, що низька врожайність та некондиційність насіння соняшнику «Прометей» викликана непереборною силою, а саме: посухою, про що він одразу після збору врожаю повідомив по телефону позивача, у зв"язку з чим відповідно до ст. 617 ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання по ліцензійному договору.

Однак, колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями, оскільки в матеріалах справи є довідка відповідача за період з 19.04.2013 р. по 31.12.2013 р., скріплена печаткою Фермерського господарства "Стем" і підписами директора Стоянова В.І. та головного бухгалтера Коноваленко О.І., яка засвідчує факт використання для власних потреб 2000 кг соняшнику «Прометей».

Окрім цього, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду було запропоновано відповідачу надати пояснення та докази, зокрема, щодо пов"язаності підстав нарахування та розміру заборгованості за ліцензійним договором із збором відповідачем врожаю насіння соняшнику, яке не має відповідної кондиції та не відповідає характеристикам заявленого сорту та державним стандартам для насіннєвого матеріалу.

Однак, відповідач обгрунтованих доводів такої пов"язаності не навів та доказів її наявності не надав.

Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 6.5 ліцензійного договору сторона звільняється від відповідальності за невиконання умов цього договору у випадках настання форс-мажорних обставин, які неможливо передбачити на час підписання договору. Сторона, яка постраждала, повинна при першій можливості повідомити іншу сторону телеграмою, телексом, факсом чи іншими доступними засобами як про настання обставини непереборної сили, їх тип та можливу тривалість, так і про інші обставини, що перешкоджають виконанню договірних зобов"язань.

Якщо сторона не повідомила своєчасно про такі обставини, то сторона, що постраждала від дій непереборної сили, не має права на неї посилатися, крім випадку, коли сама обставина перешкоджає такому повідомленню.

Однак, відповідач не надав доказів повідомлення позивача при першій можливості про наявність засухи, її тривалість та неможливість через це виконати договірні зобов"язання.

Надана відповідачем в судовому засіданні копія листа №9 від 06.02.2014 року, адресованого позивачу із зазначенням про низьку врожайність соняшника сорту "Прометей" через посуху не може вважатися належним доказом повідомлення відповідачем позивача про наявність форс-мажорних обставин, так як зазначений лист не містить жодних відміток пошти про його направлення позивачеві, як і не містить даних про його отримання позивачем.

Посилання відповідача на повідомлення позивача про форс-мажорні обставини (засуху) по телефону не підтверджене жодними доказами.

Також колегія суддів не приймає до уваги надану відповідачем копію сертифікату Запорізької торгово-промислової палати №3437 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчується загибель посівів соняшника на площі 10 га внаслідок посухи у липні 2013 року , яка виникла у ФГ Стем", оскільки відповідач не обгрунтував в порядку частини 2 статті 101 ГПК України поважність причини ненадання такого доказу суду першої інстанції.

Крім того, зазначений сертифікат було видано відповідачу 02.03.2015 року, тоді як збор врожаю соняшника сорту "Прометей" здійснювався літом 2013 року.

До того ж, положення пункту 6.5 ліцензійного договору регулюють питання звільнення сторін від відповідальності, тоді як заявлена до стягнення у справі сума заборгованості за своєю правовою природою не є заходом відповідальності (санкцією), а є винагородою за використання об"єкту інтелектуальної власності. При цьому, позовних вимог про стягнення сум, які б стосувалися інституту цивільної або господарської відповідальності, у даній справі не заявлялось.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.14 р. у справі № 908/3584/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 10.03.2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.