ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р.Справа № 916/3371/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від прокуратури - Криворучка Д.Є. - посвідчення №023497,

від позивача - Асташенкова О.І. - за довіреністю,

від відповідача - Соколов В.М. - за довіреністю,

від третьої особи - Польщіна Т.Л. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 12 січня 2015 року

у справі № 916/3371/14

за позовом Заступника прокурора Київського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 184243,55 грн.,

встановив:

У серпні 2014 року заступник прокурора Київського району міста Одеси (далі-прокурор) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі-позивач) звернуся до господарського суду Одеської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі-відповідач) про стягнення з останнього збитків в розмірі 184243,55 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12 січня 2015 року (головуючий суддя Д'яченко Т.Г, судді Погребна К.Ф., Горячук Н.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведена вина ПАТ «Укрнафта» у неотриманні доходів позивачем, протиправна поведінка ПАТ «Укрнафта», як заподіювача шкоди, а отже і причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Також, як зазначив суд першої інстанції, укладення договору оренди могло відбутися без складання документів із землеустрою, а залежало від реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку за Одеською міською радою.

Відповідачем вносилася передбачена законодавством плата за землю у розмірі земельного податку.

Крім того, оскільки ні прокуратурою, ні представниками позивача не було представлено доказів того, що межі земельної ділянки та її цільове призначення у даному випадку зазнаватимуть змін, а земельна ділянка вже перебувала у користуванні ТОВ «Мавекс» з метою розміщення АЗС, згідно договору з Одеською міською радою від 13.02.2002р., правовідносини сторін повинні підпадати під регулювання п.1 ст.123 Земельного кодексу України, тобто, укладення договору оренди земельної ділянки могло відбуватись без складення документації із землеустрою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, перший заступник прокурора Одеської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 152, 156, 157 Земельного кодексу України, статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, п.2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, статей 32, 33, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Вимоги прокурора обґрунтовані відсутністю намірів у ПАТ «Укрнафта» належним чином оформити право користування земельною ділянкою, за адресою м. Одеса, вул. Комарова, 12/1, на якій розташована автозаправна станція відповідача, що спричинило виникнення у Одеської міської ради збитків у вигляді неодержаного доходу в розмірі 184243,55 грн. внаслідок використання ПАТ «Укрнафта» земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з 20.09.2011р. по 01.04.2014р.

Використання відповідачем земельної ділянки в порушення норм законодавства підтверджується актом перевірки Державної інспекції сільського господарства в Одеській області №04.2-11/09/1000 від 26.02.2014р. та листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-19/3196-09-02 від 13.08.2014р.

Отже, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів позбавило міську раду, як власника землі, можливості отримувати від цієї земельної ділянки дохід в розмірі орендної плати.

На думку прокурора, господарський суд дійшов помилкового висновку, що фактичне укладення договору оренди залежало від реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, оскільки реєстрація права територіальної громади на земельну ділянку, яку займає відповідач, як і присвоєння їй кадастрового номеру, жодним чином не впливає на виникнення, зміну чи припинення права, а є лише способом обліку та має інформативний, а не правовстановлюючий характер.

Зволікання відповідачем стосовно вчинення дій, направлених на виконання рішення Одеської міської ради від 18.07.2013р. №3858-VI та розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою подальшого внесення даних по земельній ділянці до Державного реєстру земель та отримання витягу, позбавило Департамент комунальної власності Одеської міської ради можливості здійснення державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства для подальшого укладення договору оренди землі.

Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що з метою отримання відповідного витягу для подальшої реєстрації права територіальної громади на спірну земельну ділянку, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було направлено на адресу управління Держземагенства у м. Одесі листи від 06.05.2014р. №01-18/480-09-01 та від 12.06.2014р. №01-18/480-09-01 щодо надання витягу з Державного земельного кадастру по вказаній земельній ділянці.

Листом від 18.08.2014р. управління Держземагенства у м. Одесі повідомило Департамент комунальної власності Одеської міської ради про неможливість надання відповідного витягу у зв'язку з відсутністю в управлінні земельно-кадастрової документації, у тому числі другого примірника договору оренди землі, укладеного з ТОВ «Мавекс» у 2002 році, а також відомостей стосовно державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1129 га, за адресою: м. Одеса, вул. Комарова, 12/1 в Державному земельному кадастрі.

Згідно п.2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Тобто, вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про необхідність складання відповідачем технічної документації і землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та внесення даних по зазначеній земельній ділянці до Державного земельного кадастру ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ним надані належні та допустимі докази в розумінні ст.34 ГПК України, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач її не визнав, просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представники позивача та третьої особи підтримали доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін та прокурора, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.09.2003р. на підставі укладеного між відкритим акціонерним товариством «Укрнафта» та товариством з обмеженою відповідальністю «Водограй» договору купівлі-продажу майна №1 відповідачем набуто у власність автозаправну станцію (далі-АЗС) на 150 заправок на добу, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Комарова, 12/1.

Акти прийому-передачі автозаправної станції та обладнання біли підписані 16.02.2004р.

Право власності на АЗС за вказаною вище адресою зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що вбачається з копії реєстраційного посвідчення від 16.03.2004р.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічне положення закріплене в ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що земельна ділянка, на якій розташована автозаправна станція, перебувала в користуванні ТОВ «Мавекс» згідно укладеного між ТОВ «Мавекс» та Одеською міською радою договору оренди від 13.02.2002р.

15.04.2004р. відповідач звертався до голови Одеської міської ради з листом №10/140, в якому просив надати у довгострокову оренду земельну ділянку, на якій розташована автозаправна станція.

Враховуючи те, що земельна ділянка вже перебувала оренді у ТОВ «Мавекс» на підставі договору оренди від 13.02.2002р., 01.10.2006р. між ТОВ «Мавекс» та ВАТ «Укрнафта» було укладено договір на компенсацію витрат по орендній платі, яким сторони погодили здійснити повний взаєморозрахунок по орендній платі, сплаченій ТОВ «Мавекс» згідно з договорами оренди земельних ділянок, починаючи з моменту переходу права власності, зокрема, на відповідну автозаправну станцію, до ВАТ «Укрнафта» до моменту укладання такого договору з ВАТ «Укрнафта».

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011р. було змінено тип та назву товариства з відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» на публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (п.1.3 Статуту ПАТ «Укрнафта»).

Листом від 12.10.2012р. №696 ПАТ «Укрнафта» зверталося до Одеської міської ради з пропозицією переоформлення на нього договору оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Комарова, 12/1, загальною площею 0,1129 га, для експлуатації та обслуговування АЗС.

Рішенням Одеської міської ради від 18.07.2013р. №3858-VI відповідачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та її подальшої передачі в оренду, площею 0,1129 га, за адресою: м. Одеса, вул. Комарова, 12/1, для експлуатації та обслуговування АЗС на 150 заправок на добу, зобов'язано відповідача після погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в органах Держземагенства м. Одеси, надати до виконавчого органу Одеської міської ради витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Пунктом 3 цього рішення передбачена необхідність зареєструвати право комунальної власності територіальної громади на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою.

Тобто, вказаним рішенням від 18.07.2013р. №3858-VI були передбачені дії, які повинні передувати укладенню договору оренди земельної ділянки.

На момент прийняття рішення Одеської міської ради від 18.07.2013р. №3858-VI, Законом України від 02.07.2013р. №366-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок», були внесені зміни до ст.123 Земельного кодексу України, згідно яких надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

31.03.2014р. відповідач звернувся з листом №08.1.21/169 до в.о. Одеського міського голови з проханням отримати витяг із Державного земельного кадастру та зареєструвати право комунальної власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перелічені в цьому листі. За наслідками відповідних дій ПАТ «Укрнафта» просила укласти довгострокові договори оренди, строком на 49 років.

Жодної відповіді на вказаний лист відповідачем не отримано.

Відповідач належним чином сплачував та продовжує сплачувати кошти за користування земельною ділянкою у вигляді земельного податку, про що свідчать надані до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату земельного податку за період з січня 2011 року по квітень 2014р.

Прокурор як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі посилається на те, що станом на 01.04.2014р. відповідач не виконав вимоги щодо отримання документів на землю, у зв'язку з чим комісією з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам було проведено розрахунок розміру збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з 20.09.2011р. по 01.04.2014р.

Вказаний розрахунок було проведено з урахуванням довідки №7780 від 11.08.2011р. про нормативну грошову оцінку 1 кв.м спірної земельної ділянки земельної ділянки, згідно з якою така вартість складає 1942,87 грн. за кв.м, фактичної кількості днів користування земельною ділянкою відповідачем в межах періоду, встановленого комісією з 20.09.2011р. по 01.04.2014р., а також з урахуванням сплачених за даний період коштів у вигляді земельного податку в сумі 93295,03 грн.

Таким чином розмір розрахованих збитків склав 184243,55 грн.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 12.06.2014р. №109 затверджено акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 17.04.2014р. та зобов'язано, зокрема, ПАТ «Укрнафта» сплатити збитки, визначені в акті у місячний термін.

Департамент комунальної власності ОМР листом від 26.06.2014р. №01-13/4715 ознайомив відповідача зі змістом вказаного вище рішення.

Відповідач, в свою чергу, листом від 21.07.2014р. №08.1.21/369 повідомив про те, що не визнає за собою обов'язку сплачувати збитки в сумі 184243,55 грн., враховуючи те, що ним вчинялися усі залежні від Товариства дії, направлені на укладення договору оренди, а також сплачувалася передбачена Податковим кодексом України плата за землю у розмірі земельного податку за весь період, протягом якого нараховано збитки.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; - матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З огляду на положення ст.ст.22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Пунктом 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ, що виникають із земельних відносин» передбачено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Необхідність доказування таких обставин покладається на позивача, що встановлено ст.33 ГПК України.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується апеляційний господарський суд, доказів, які б засвідчували наявність необхідних передумов для нарахування та стягнення збитків у розмірі 184243,55 грн., матеріали справи не містять.

Навпаки, як встановлено господарським судом та вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, відповідачем вживались заходи, направлені на оформлення договірних правовідносин, надсилались звернення на адресу Одеської міської ради про необхідність укладення договору оренди та вносилась передбачена діючим законодавством плата за землю у розмірі земельного податку.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів, які б засвідчували конкретні дії позивача у справі, або його виконавчих органів, направлені на спонукання ПАТ «Укрнафта» укласти договір оренди з Одеською міською радою, з метою отримання доходів, неотримання яких становить предмет спору у даній справі.

Такі обставини свідчать про недоведеність прокурором чи позивачем як вини ПАТ «Укрнафта» у неотриманні доходів позивачем, так і його протиправної поведінки як заподіювача шкоди.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції прокурором не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які прокурор посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 12 січня 2015 року у справі №916/3371/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2015р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.