КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2015 р. Справа№ 37/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від ПАТ «Київенерго»: представник не з'явився,

від ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал»: Щербатюк К.О. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2015 року

за заявою Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011р. у справі №37/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 26 722 187,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго", яку в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Київенерго", в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 26 722 187,63 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2011р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" 23 976 761,69 грн. основного боргу за спожиту активну електроенергію, 128 091,84 грн. основного боргу за спожиту реактивну електроенергію, 315 133,16 грн. інфляційної складової боргу, 110 105,76 грн. трьох річних процентів, 569 295,18 грн. пені, 25 500,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У позовних вимогах про стягнення основного боргу на суму 1 622 800,00 грн. за спожиту активну електроенергію відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2011р. рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011 р. у справі № 37/17 залишено без змін.

24.05.2011р. Господарським судом міста Києва було видано наказ на примусове виконання рішення у справі №37/17.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2011р. рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2011 р. у справі №37/17 залишено без змін.

09.12.2014р. Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі-відповідач) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою №1578 від 08.12.2014р. про відстрочку виконання рішення Господарського суду м. Києва №37/17 від 28.02.2011р. строком на 5 років.

Вказана заява мотивована тим, що стягнення суми боргу з боржника на користь стягувача в примусовому порядку призведе до арешту коштів, що знаходяться на розрахункових рахунках відповідача. У зв'язку з цим відповідач не матиме змоги повноцінно вести господарську діяльність, що може призвести до зупинення надання послуг з водопостачання та водовідведення та настання значних екологічних наслідків у місті Києві. Крім того, за твердженнями відповідача встановлений у рішенні спосіб та порядок виконання рішення господарського суду завдасть шкоди інтересам самого стягувача, оскільки не призведе до повного виконання рішення суду, а лише до зупинки виробництва послуг на підприємстві боржника.

Також, відповідач просив врахувати, що на теперішній час існує велика заборгованість підприємств житлового господарства перед відповідачем за надані послуги з водопостачання.

Відтак, як зазначив відповідач, останньому потрібний більший відрізок часу для виходу з скрутного матеріального становища та виконання рішення суду у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2015 року у справі №37/17 у задоволенні заяви №1578 від 08.12.2014р. Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011р. строком на 5 років відмовлено повністю.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 13.01.2015р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011р. строком на 5 років, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать матеріали справи. Однак, позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

24.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про припинення апеляційного провадження, яке вмотивоване тим, що відповідачем оскаржується ухвала суду про відмову у наданні відстрочки виконання рішення, оскарження якої не передбачено положеннями ст. 106 ГПК України.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання позивача про припинення апеляційного провадження, судова колегія дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на наступне.

Пунктом 7.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (редакція від 10.07.2014) Частина третя статті 121 ГПК вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. Відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання. Оскільки ухвали місцевого господарського суду, які виносяться під час виконання судового рішення, неможливо оскаржити одночасно з оскарженням рішення господарського суду, такі ухвали, в тому числі й про відмову у вчиненні процесуальних дій, зазначених у пунктах 17, 18, 20 частини першої статті 106 ГПК, можуть бути переглянуті в апеляційному та в касаційному порядку. Про можливість оскарження ухвал першої і постанов апеляційної інстанцій про відмову у зміні способу та порядку виконання судового рішення зазначено і в Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012 зі справи N 1-12/2012.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до ст.115 ГПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, подаючи відповідну заяву, за висновками суду, заявником повинно бути доведено наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Згідно із ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Проте, відповідачем, в силу положень ст.ст.33, 34 ГПК України не було доведено, що останнім вживаються усі можливі дії для стягнення дебіторської заборгованості з контрагентів з метою сплати позивачу грошових коштів, належних йому за рішенням суду.

Як зазначає апелянт, йому потрібно більший відрізок часу для виходу з скрутного матеріального становища та виконання рішення суду у повному обсязі.

Проте, за висновками судової колегії, відстрочка сплати заборгованості на 5 років призведе також до збільшення втрат стягувача через суттєвий вплив інфляції та значного знецінення заборгованості за судовим рішенням №37/17 від 28.02.2011р.

Між тим, п.7.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012р. визначено, що якщо у відповідача відсутні кошти на рахунку в банку або коли їх не вистачає для покриття заборгованості, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про звернення стягнення на його майно.

Тобто, недостатність обігових коштів боржника не можна вважати безумовною, винятковою обставиною, за наявності якої виконання рішення суду має бути відстрочено.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що відповідачем на підтвердження обставин, викладених у заяві та апеляційній скарзі не надано жодних довідок про рух коштів та залишок коштів на всіх відкритих банківських рахунках.

Таким чином, обставини, на які посилається відповідач, не є винятковими та такими, що відповідають визначеним в ст.121 ГПК України обставинам, при яких надається відстрочка виконання рішення. Заявником не доведено, яким чином вони ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, сума, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до судового рішення по справі, є досить значною, внаслідок чого, надання відстрочки виконання судового рішення призведе до порушення матеріальних інтересів самого позивача.

Крім того, судова колегія відзначає, що ухвалою суду від 03.09.2014р. боржнику вже було відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011р. до 01.01.2015р., однак доказів вчинення ним в цей період дій, спрямованих на виконання рішення в повному обсязі не надано, та враховує, що з часу прийняття рішення у справі сплинув значний час.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011р. та відмовив в задоволенні вказаної заяви.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-106, 121 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2015 року у справі №37/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2015 року у справі №37/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №37/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 02.03.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді Т.В. Ільєнок

М.Л. Яковлєв