РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015Справа №910/28235/14
За позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до: 1) Закритого акціонерного товариства «Українські сателітарні системи»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Подол Інвест»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління охорони культурної спадщини КМДА

про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна територіальній громаді.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідачів: 1) не з'явилися; 2) Саєнко В.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи - Прокопенко І.В. (представник за довіреністю);

від прокуратури - Греськів І.І. (посвідчення № 002668).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - Позивач) до Закритого акціонерного товариства «Українські сателітарні системи» (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Подол Інвест» (далі - Відповідач-2), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління охорони культурної спадщини КМДА (далі - Третя особа) про:

- розірвання договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 05.09.2008, укладеного між відділом приватизації комунального майна Подільського району міста Києва та Відповідачем-1, щодо приміщень загальною площею 1198,10 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 19/33, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Юр-Капіносом А.Є. та зареєстрованого в Подільській районній в м. Києві раді 09.09.2008 № 887;

- розірвання договору купівлі-продажу від 27.11.2008, укладеного між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, щодо приміщень загальною площею 1198,10 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 19/33;

- зобов'язання Відповідача-2 повернути нежитлові приміщення загальною площею 1198,10 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 19/33, територіальній громаді міста Києва в особі Позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку Прокуратури договір купівлі-продажу від 27.11.2008 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено без погодження з Управлінням охорони культурної спадщини КМДА, та оскільки спеціалістами Управлінням охорони культурної спадщини та ДІАЗ «Стародавній Київ» було виявлено не вчинення протягом 2008-2013 років заходів щодо збереження нововиявленого об'єкту культурної спадщини за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 19/33, що на думку Прокуратури є підставою розірвати договори.

Позивач заявлені прокуратурою обставини позову та самі позовні вимоги підтримав повністю.

У судовому засіданні 25.02.2015 судом оголошувалась перерва на 02.03.2015.

У судове засідання 02.03.2015 Позивач з неповідомлених суду причин повноважних представників не направив, хоча у минулому судовому засіданні про дату та час даного cудового засідання його було повідомлено під розписку.

Відповідач-2 проти позову заперечував, вказуючи на недоведеність посилань Прокуратури та Позивача, що дії по збереженню нововиявленого об'єкту культурної спадщини вчинюються в тій мірі, в якій це допускається органом охорони культурної спадщини, та що не доведено існування підстав для розірвання спірних договорів купівлі-продажу майна та витребування майна у Відповідача-2, який є законним власником.

Третя особа підтримала позицію Прокуратури та Позивача.

Відповідач-1 письмових заперечень проти позову не подав, у судові засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду в засіданнях суду, про час і місце їх проведення, оскільки ухвали суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такої неявки покладаються на Відповідача.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась. Відповідач-1 також не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, відзив та/або будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача-2, Третьої особи та Прокуратури, що приймали участь в засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач-1 був орендарем спірних нежитлових приміщень по вул. Щекавицікій, 19/33-А у місті Києві на підставі Договору оренди від 01.02.2001 № 2584, з подальшими змінами та доповненнями.

12.07.2007 Подільською районною у місті Києві радою V скликання на X сесії прийнято рішення № 227 «Про затвердження переліків об'єктів комунальної власності Подільського району міста Києва, що підлягають приватизації та внесення змін до попередніх рішень» пунктом 1 якого затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району міста Києва, зокрема, нежилих приміщень та будинків, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарем, до яких були включені спірні нежилі приміщення по вул. Щекавицькій 19/33, літ «А» для викупу Відповідачем-1.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1533 від 27.11.2007 «Про переведення жилого будинку № 19/33 літ. «А» на вул. Щекавицькій у нежилий» визнаний непридатним для проживання вищевказаний жилий будинок переведено у нежилий.

22.04.2008 Відповідачем-1 було укладено з Головним управлінням культурної спадщини Київської міської державної адміністрації охоронний договір на щойно виявлений об'єкт культурної спадщини № 1922, за умовами якого Відповідач-1 взяв на себе зобов'язання щодо охорони щойно виявленого об'єкту культурної спадщини по вул. Щекавицькій, 19/33 на період користування.

05.09.2008 між Відділом приватизації комунального майна Подільського району міста Києва та Відповідачем-1 було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень (докладно літери та групи приміщень наведено в договорі) загальною площею 1198,10 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 19/33. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Юр-Капіносом А.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 9028, і 09.09.2008 договір зареєстровано в Подільській районній у м. Києві раді за № 887. Факт виконання договору та передачі приміщень підтверджується актом № 103 від 24.10.2008.

27.11.2008 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежилих приміщень (в літ «А») в будинку по вул. Щекавицькій, 19/33 у місті Києві загальною площею 1198, 10 кв.м. Договір посвідчено 27.11.2008 приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за № 33005. Факт виконання договору та передачі приміщень підтверджується актом від 28.11.2008.

Вищеописані обставини встановлені чинним рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2012 у справі № 5011-51/10009-2012, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні даного спору.

16.02.2012 Відповідачем-2 було укладено з Головним управлінням охорони культурної спадщини КМДА охоронний договір на щойно виявлений об'єкт культурної спадщини № 2743, за умовами якого Відповідач-2, як власник, взяв на себе зобов'язання щодо охорони щойно виявленого об'єкту культурної спадщини по вул. Щекавицькій, 19/33 на період володіння цим об'єктом.

Позовні вимоги про розірвання вищеописаних договорів купівлі-продажу та зобов'язання повернути нежитлові приміщення загальною площею 1198,10 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 19/33, до територіальної громади м. Києва в особі Позивача, Прокуратура обґрунтовує тим, договір купівлі-продажу вказаних приміщень від 27.11.2008 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено без погодження з Управлінням охорони культурної спадщини КМДА. Також Прокуратура зазначає, що всупереч ст.ст. 24-26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» спеціалістами Управлінням охорони культурної спадщини та ДІАЗ «Стародавній Київ» при проведені візуального обстеження технічного стану вказаного будинку були виявлені порушення охоронних договорів № 1922 від 22.04.2008 та № 2743 від 16.02.2012 щодо належного догляду за будинком, що відображено в актах візуального обстеження, копії яких залучено до справи. Зокрема було встановлено, що в період з 2008 по 2013 роки не вживалося заходів по збереження цього об'єкту культурної спадщини, не забезпечувалося утримання в належному протипожежному стані, не проводився ремонт, що призвело до руйнування зовнішніх декоративних оздоблень, ліплення, фасаду, перекриття, та будинок не мав ознак використання.

Також Прокуратура до справи додала акти про фіксації пожеж у вказаній будівлі протягом 2009-2013 років.

За умовами п. 7.3 Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.09.2008, у разі невиконання Відповідачем-1 умов охоронних зобов'язань памяткоохоронного паспорту або протидії чи перешкоджання проведення перевірки дотримання цих умов представникам державного органу охорони культурної спадщини, цей державний орган може у встановленому порядку порушити питання розірвання цього договору.

Прокуратура вважає, що Відповідачем-1 порушено як умови вказаного договору, так і норми чинного законодавства, що також тягне за собою розірвання цього спірного договору.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міських рад відноситься, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, тому Прокуратура вважає, що здійснення повноважень власника стосовно комунального майна у м. Києві належить до виключної компетенції Київської міської ради, і оскільки використання комунального майна всупереч вимогам чинного законодавства підриває економічні засади місцевого самоврядування та унеможливлює використання майна для потреб територіальної громади м. Києва, то є підстави для задоволення позову.

Проте до таких обґрунтувань Прокуратури, підтриманих Позивачем суд ставиться критично.

Так, твердження Прокуратури про укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень від 27.11.2008 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 без погодження з Управлінням охорони культурної спадщини КМДА спростовується наданим Відповідачем-2 листом Головного управління охорони культурної спадщини КМДА від 26.11.2008 № 8036, де останнє не заперечує проти укладення Відповідачем-1 договору купівлі-продажу щойно виявленого об'єкту культурної спадщини з Відповідачем-2 із внесенням у договір трьох передбачених листом умов, які Відповідачами були у подальшому в Договір внесені. Отже, твердження прокуратури про відсутність дозволу органу охорони культурної спадщини спростовані Відповідачем-2 належними засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщин», пам'ятка культурної спадщини (пам'ятка) - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, а щойно виявленого об'єкту культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об'єктів культурної спадщини.

Твердження Прокуратури, що в період з 2008 по 2013 роки протиправно не вживалися заходи по збереженню спірного об'єкта культурної спадщини також спростовуються наданими Відповідачем-2 доказами, які доводять відсутність його вини через не надання дозволів на вчинення дій по збереженню спірного об'єкту культурної спадщини. Зокрема, Відповідач-2 як з 2008 року власник спірного об'єкту культурної спадщини з метою забезпечення здійснення протиаварійних заходів для збереження об'єкта нерухомого майна, в тому числі і на виконання охоронного договору від 16.08.2012 №2743, неодноразово звертався до Головного управління охорони культурної спадщини КМДА за отриманням дозволів на проведення першочергових протиаварійних робіт за адресою вул. Щекавицька, 19/33, літ. «А» (копії останнього та передостаннього звернень залучені до справи), однак дозволів на проведення таких робіт від Головного управління охорони культурної спадщини КМДА отримано не було, та будь-які роботи по ремонту, реставрації, консервації, реабілітації, музеєфікації, прістосування пам'яток здійснюються відповідно до ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за письмовим дозволом центрального органу виконавчої влади, і на дану норму мітиться посилання у позові Прокуратури. Надання дозволу Головним управлінням охорони культурної спадщини КМДА відкладено до оформлення Відповідачем-2 права користування земельною ділянкою під об'єктом нерухомого майна, неодноразові клопотання про оформлення його подавалися починаючи з 2008 року, але досі задоволені Позивачем не були та обґрунтовані пояснення з цього приводу суду також Позивачем не надані. Лише у листі від 22.12.2014, що надійшов Відповідачу-2 після подачі Прокуратурою даного позову до суду, управління охорони культурної спадщини змінило умови до запитуваного від Відповідача-2 пакету документів, зокрема виключило вимогу про необхідність надання документів по землі, але запитало інші висновки, які згідно наданих Відповідачем-2 пояснень наразі очікуються для подання на отримання дозволу по виконанню робіт зі збереження об'єкті культурної спадщини.

Отже, вина Відповідача-2 та протиправність його дій Прокуратурою і Позивачем не доведена, натомість Відповідачем-2 доведено перед судом належними засобами доказування намагання у встановленому законом порядку отримати згоду та приступити до проведення робіт, необхідних для збереження належному йому на праві власності об'єкта культурної спадщини.

Ані Прокуратурою, ані Позивачем також не доведено перед судом належними засобами доказування у чому саме полягає порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі Позивача зі сторони Відповідачів та порушення Відповідачами умов спірних договорів купівлі-продажу, що б мало наслідком їх розірвання. Натомість за умовами вищеописаних охоронних договорів доведення наявності порушень їх умов дає підстави для порушення питання про розірвання саме цих договорів, а не договорів купівлі-продажу майна.

Таким чином, доводи Прокуратури та Позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним, тому суд вважає необґрунтованими вимоги Прокуратури, підтримані Позивачем, щодо розірвання спірних договорів купівлі-продажу приміщень по вул. Щекавицька, 19/33, в м. Києві, площею 1198,10 кв.м. та повернення цих приміщень територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Додатково, щодо вимог про повернення цих приміщень саме територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріалами справи доведено, що станом на момент пред'явлення позову власником спірного майна є Відповідач-2, а на момент укладення договору купівлі-продажу з ним власником майна була територіальна громада Шевченківського району міста Києва в особі Шевченківської районної у місті Києві ради.

Отже, чинним законодавством передбачено визнання права власності як спосіб судового захисту існуючих власників, які вже набули права власності та, відповідно, підставою звернення до суду є порушення або оспорення прав і охоронюваних законом інтересів, але Прокуратурою та Позивачем не надано доказів наявності у територіальної громади міста Києва в особі Позивача, в інтересах якої із позовом звертається заступник прокурора, права власності на спірне майно ані на момент пред'явлення позову, ані на момент його відчуження.

За статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Позивачем за вказаним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів) та підставою позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.). З позицій процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

Згідно положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд зазначає, що ані Прокуратурою, ані Позивачем не надано суду доказів на підтвердження права власності територіальної громади міста Києва на спірне майно, натомість Відповідач-2 набув право власності на спірне майно на підставі договору купівлі продажу від 27.11.2008, правомірно та на законних підставах, тому суд дійшов висновку про відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів Київської міської ради стосовно спірного майна.

З огляду на вищевикладене доводи Прокуратури та Позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі документами та наведеними обставинами, а інших обґрунтувань заявлених вимог, ніж ті, що наведені у позовній заяві, суду не надано, тому суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Позаяк порушення охоронюваних законом інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва (Київської міської ради) перед судом доведено не було та суд відмовляє в позові по суті, то у суду відсутні підстави розглядати питання застосування позовної давності до вимог даного позову, як такої, що може бути застосована лише у випадку порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача у справі, з початком перебігу строку позовної давності від моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав.

Судовий збір за заявлені заступником прокурора три немайнові вимоги відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача. Аналогічну правову позицію викладено в п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Київської міської ради (м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) на корить Державного бюджету України 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.2015

Суддя Сташків Р.Б.