РІШЕННЯ

"12" лютого 2015 р.Справа № 921/1186/14-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Софт", вул. Шашкевича, 3/71, м. Тернопіль, 46008

до відповідача 1: Головне управління юстиції в Тернопільській області (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021).

відповідача 2: Приватного підприємства "НИВА-В.Ш.", вул. Паньківська,5, м. Київ, 01033

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ АБ "Укргазбанк", вул. Шептицького,1, м. Тернопіль, 46001

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: ОСОБА_5 АДРЕСА_2

про визнання недійсним договору.

за участю представників:

позивача: Кудінова Т.П., довіреність № 110 від 21.11.01 р. ,

Паронов С.В., протокол загальних зборів № М47/к від 24.05.05 р. ,

відповідача 1: Санжара О.М., довіреність № 4.4-03/4.4/1758 від 26.12.13 р. ,

третьої особи 1: Берегуляк В.Ф., довіреність № 22 від 21.01.15 р. ,

третьої особи 2: ОСОБА_5, посвідчення водія НОМЕР_1 від 04.07.14 р.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Софт" звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до, з урахуванням ухвали суду від 12.12.2014р., відповідачів: 1- Головного управління юстиції в Тернопільській області та 2 - приватного підприємства "НИВА-В.Ш." за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ АБ "Укргазбанк" та громадянина ОСОБА_5 про визнання недійсним договору.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, які підтримані повноважними представниками у судових засіданнях, позивач вказує на укладення 10.02.2014р. відповідачами правочину про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, з порушенням вимог законодавчих актів, що регламентують спірні правовідносини.

Відповідач 1, згідно письмових та усних пояснень, проти позову заперечує та зазначає, що позивач не являється стороною оскаржуваного договору, а відтак його укладенням жодних прав господарського товариства порушено не було.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, витребуваних судом документів, в тому числі відзиву на позов, не подав, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.64 ГПК України та п.3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. (ухвали суду повернуто органом зв'язку із посиланням на закінчення терміну зберігання рекомендованого відправлення).

У відповідності до наданих у судовому засіданні пояснень, представник третьої особи 1 позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, при цьому зазначає, що здійснена виконавчою службою процедура проведення прилюдних торгів відповідає вимогам чинного законодавства.

Громадянин ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що спірне майно ним придбане на публічних торгах , із дотриманням всіх передбачених законом процедур та правил.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

У відповідності із приписами цивільного законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Водночас, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як слідує із матеріалів справи, рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.12.2012р. по справі №1/42/5022-549/2012 частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" про стягнення з ТОВ "Стар Софт" боргу в сумі 106923,77 дол. США, що становить 851 647 гривні 83 копійки та пені 42273,13грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки :

а) однокімнатну квартиру, загальною площею 42, 9 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю 173 533, 00 грн.;

б) приміщення офісу № 6, загальною площею 137, 5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_3, вартість предмета іпотеки 745 746,00 гривень.

12.12.2012 року судом видано наказ та 27.12.2012р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавче провадження ВП № 35805530. Слід зазначити, що спосіб реалізації майна та його початкова вартість визначено господарським судом, про що зазначено у рішенні. Цього ж дня, державним виконавцем накладено арешт на майно, а 12.02.2013 року складено Акти його опису та арешту.

В подальшому державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Тернопільській області нерухоме майно, однокімнатна квартира та приміщення офісу передані на реалізацію.

Так, 10.02.2014р. між відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області в особі начальника Хічія А.М., який діяв на підставі Положення про відділ з однієї сторони та філією 20 Приватного підприємства "Нива-В.Ш." в особі директора Туницького Т.Ю., що діяв на підставі довіреності №1763/13 від 31.12.2013 року з іншої сторони було укладено договір за № 2014026 "Про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки".

За умовами даного правочину, що викладені у п. 1.1 сторони вчиняють дії, пов'язані з виконанням умов Генерального договору № 4 від 23.01.2012 р. про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень з надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно із п. 1.2. спірного договору № 2014026, спеціалізована організація (відповідач -2) надає послуги Відділу ДВС (Відповідачу-1) по організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого державним виконавцем нерухомого майна (предмета іпотеки), у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про іпотеку", Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом МЮ України №68/5 від 27.10.1999 року та інше.

Контрагентами узгоджено (п. 1.3.), що на прилюдні торги передається нерухоме майно (предмет іпотеки) за наступною характеристикою:

майно (предмет іпотеки) арештовано на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №35805530 від 27.12.2012 року, сума стягнення - 911794,45 грн. Акт опису й арешту майна: від 12.02.2014 .

Крім того, сторонами було зазначено найменування майна (однокімнатна квартира, загальною площею 42,9 кв.м.) із зазначенням його адреси, яке передається на прилюдні торги, ціна предмета іпотеки, що визначена господарським судом Тернопільської області у наказі № 1/42/5022-549/2012 від 12.12.12р.

На виконання вказаного договору, філією 20 ПП "Нива-В.Ш." було проведено прилюдні торги (05.03.2014р.), на яких реалізовано арештоване майно позивача на користь ОСОБА_5.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, з огляду на наступне.

Як слідує із позовної заяви предметом даного спору є вимога позивача про визнання недійсним договору № 2014026 від 10.02.2014 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, укладеного між відповідачами по справі. При цьому слід зазначити, що даний правочин вже оскаржувався ТОВ "Стар Софт " до суду у справі №921/224/14-г/7 (копії рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі), в тому числі і з інших підстав. З наведеного, обставини , які вже були встановлені при вирішенні спору у справі №921/224/14-г/7, судом оцінюються за правилами, що викладені у ст.35 ГПК України.

Мотивуючи заявлені вимоги, товариство вказує на те, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладаючи його, сторони діяли без достатніх на це повноважень.

Згідно із приписами цивільного законодавства, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставами для визнання договору недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9, зокрема, ч.5 п.5, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що позивачами у судовому процесі, предметом розгляду якого є вимога про визнання недійсним правочину можуть бути контрагенти оспорюваного договору, а також заінтересована особа у разі порушення її прав даним договором.

Разом з тим, заявник, звертаючись до суду із даним позовом про визнання недійсним договору, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний правочин порушує права та законні інтереси господарського товариства.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Суб'єктивне уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому його порушень прав та інтересів, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки, відповідно до приписів ст. 1 ГПК України, особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Проте, позивачем, в порушення приписів ст.33, 34 ГПК України жодних доказів, які б підтверджували порушення прав товариства укладенням спірного правочину, не подано, а судом не здобуто.

Посилання заявника на те, що внаслідок укладення оспорюваного договору ТОВ "Стар Софт" незаконно позбавлено права власності на приміщення, судом оцінюються критично, оскільки примусова реалізація майна боржника (позивача) шляхом продажу його на прилюдних торгах здійснена спеціалізованою установою на виконання рішення суду, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили та є обов'язковим для виконання. Таким чином, в даному випадку має місце не безпідставне (незаконне) позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а перехід права власності на майно, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішення суду, від боржника до покупця - учасника прилюдних торгів.

Більше того, вказані обставини вже були предметом судового дослідження у справі №921/224/14-г/17. При цьому, рішенням господарського суду Тернопільської області від 06.05.2014р., яке набрало законної сили на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2014 року та 01.10.2014 року залишене без змін Вищим господарським судом України (копія постанови у справі), встановлено відсутність порушення прав позивача укладенням спірного правочину.

В свою чергу, відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Разом з наведеним, не заслуговують на увагу посилання позивача на відсутність у контрагентів спірного договору відповідних повноважень на його укладення.

У відповідності до ст.62 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.45,49 Закону України "Про іпотеку", п.7.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999р. №68/5, прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі: відсутності покупців або наявності тільки одного покупця; якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лота; несплати в установлений термін переможцем прилюдних торгів належної суми за придбане майно. У такому випадку майно реалізовується на наступних прилюдних торгах, які проводяться в порядку, визначеному даним Положенням.

Отже, чинним законодавством чітко визначено обставини, настання яких є правовою підставою для визнання торгів такими, що не відбулися.

Аналогічні висновки містяться і в судових актах, винесених за наслідками розгляду господарської справи №921/224/14-г/7.

Зокрема, при дослідженні даних обставин, судами встановлено, що зважаючи на факт розірвання Генерального договору, укладеного між ДВС України та ТОВ "Укрспецторг Групп", ПП "СП Юстиція" про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень, єдиною спеціалізованою торгівельною організацією на кінець 2013 року, якій надано право реалізовувати арештоване майно, на яке звернено стягнення державними виконавцями шляхом продажу на прилюдних торгах та з якою ДВС України укладено Генеральний договір №4 від 23.01.2012р., залишилось приватне підприємство "Нива-В.Ш.".

За таких обставин, повноваження ПП "Нива-В.Ш." щодо реалізації арештованого майна підтверджується нормами чинного законодавства, що регламентує дані правовідносини, а також рішеннями судів, які в силу приписів ст.35 ГПК України мають преюдиціальну силу, з огляду на що твердження позивача про відсутність у відповідача 2 необхідного об'єму дієздатності для набуття прав та обов'язків за спірним правочином є безпідставними.

Також не можуть братися судом до уваги посилання господарського товариства на відсутність у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області належних повноважень на укладення (підписання) спірного договору , виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

За статтею ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно п. 7.2 Положення про відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області, затвердженого наказом начальника Головного управління юстиції у Тернопільській області №520-ОД від 065.10.2011 року, начальник відділу організовує роботу відділу відповідно до покладених на нього посадовою інструкцією повноважень, здійснює перевірку роботи державних виконавців та користується правами, наданими Законом України "Про виконавче провадження". Відділ здійснює необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень (п. 5.1.).

Разом з тим, наявність повноважень у начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Тернопільській області щодо укладення спірного договору досліджувалось судом при розгляді господарської справи №921/224/14-г/7 та встановлено, що вказана посадова особа, яка вчиняє виконавчі дії, направлені на виконання рішень, є державним виконавцем, а тому наділена відповідними повноваженнями на укладення договору із спеціалізованою торгівельною організацією щодо проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна.

Таким чином, позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своєї вимоги щодо порушення його прав, не наведено жодного належного доказу або факту порушення з боку відповідачів положень чинного законодавства України при реалізації нерухомого майна, з огляду на що позов до задоволення не підлягає.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, позивачу не відшкодовуються.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 1,2, 12, 32-34, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони та прокурор мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення підписано 21.02.15 р.

Суддя О.В. Руденко