ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа № 917/930/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю

прокурора - Ногіної О.М. посвідчення № 008307 від 09.10.2012 року

представників:

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - не з'явився

1-ї 3-ї особи - не з'явився

2-ї 3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 1-го відповідача (вх. № 1039 П/1-32) на рішення господарського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року у справі

за позовом Першого заступника прокурора міста Полтави, м.Полтава

до 1. Полтавської міської ради, м.Полтава

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Полтава

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради, м. Полтава

2. Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, м. Полтава

про 1) визнання недійсними і скасування п.п. 3, 4, 5 рішення Полтавської міської ради від 17.05.2013р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на розміщення тимчасових споруд згідно з додатком № 2 до цього рішення;

2) визнання недійсним і скасування п. 6 Рішення Полтавської міської ради від 05.09.2013р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині внесення змін в додаток № 2 Рішення Полтавської міської ради від 17.05.2013р., щодо площі земельних ділянок під розміщення тимчасових споруд, дозвіл на розміщення яких надано ФОП ОСОБА_1;

3) визнання недійсним і скасування п. 1 Рішення Полтавської міської ради від 24.10.2013р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та встановлення ФОП ОСОБА_1 особистого строкового сервітуту на земельні ділянки;

4) зобов"язання ФОП ОСОБА_1 звільнити земельні ділянки загальною площею 295 кв.м. шляхом знесення тимчасових споруд та повернути земельні ділянки територіальній громаді міста в особі Полтавської міської ради.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року (суддя Солодюк О.В.) позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано п., п. 3, 4, 5 рішення Полтавської міської ради від 17.05.2013 р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині надання дозволу Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території земель загальною площею 295 кв.м. вартістю 179 212,64 грн., які належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Полтави, згідно з додатком №2 до цього рішення; зобов'язання Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (па місцевості) та укласти з Полтавською міською радою договори особистого строкового земельного сервітуту. Визнано недійсним і скасовано п. 6 рішення Полтавської міської ради від 05.09.2013 "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині внесення змін в додаток №2 до рішення Полтавської міської ради від 17.05.2013 "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" щодо площі земельних ділянок під розміщення тимчасових споруд, дозвіл па розміщення яких надано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. Визнано недійсним і скасувано п. 1 рішення Полтавської міської ради від 24.10.2013 "Про затвердження документації із землеустрою на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та встановлення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 особистого строкового земельного сервітуту на земельні ділянки відповідно до додатку даного рішення. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Полтавської міської ради на користь Державного бюджету України, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава 3 654,00 грн. судового збору (т.2 а.с.92-96).

1-й відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Вказує на те, що в позові прокурора не заявлено жодного доводу та не надано жодного доказу щодо виникнення та існування у існуючих цивільних заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників договірних правовідносинах між Полтавською міською радою та ФОП ОСОБА_1, стосовно права особистого сервітуту землями, що на праві комунальної власності належать територіальній громаді м. Полтави, загальнодержавних інтересів. Матеріали позовної заяви не містять жодного обґрунтування який саме законний інтерес держави Україна існував та був порушений у цивільних заснованих на договорі правовідносинах особистого сервітуту між Полтавською міською радою та ФОП ОСОБА_1 та якими нормами Конституції України, та нормами інших правових актів закріплено зазначений інтерес держави Україна (т.2 а.с.109-117).

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що одним із доказів, на підставі якого суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора є акт перевірки дотримання вимог, земельного законодавства від 28.01.2014 Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області, яким установлено, що рішеннями Полтавської міської ради від 17.05.2013, від 05.09.2013 та від 24.10.2013 ФОП ОСОБА_1 оформлено строкові земельні сервітути на спірні земельні ділянки з порушенням вимог ст. 401 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 98, ст.ст. 123,124,134 Земельного кодексу України. Незаконна передача у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Відповідачами під час вирішення спору у господарському суді не надано жодного належного доказу обґрунтованості та правомірності своїх заперечень проти позову. На цій підставі просить рішення господарського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т.2 а.с.135-137).

2-й відповідач та 3-ті особи відзив на апеляційну скаргу не надали, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є зворотні повідомлення про вручення ухвали суду.

1-й відповідач також у судове засідання не з'явився, 04.03.2015 року надіслав клопотання, в якому просить розгляд апеляційної скарги відкласти у зв'язку з перебуванням представник а у щорічній відпустці.

Розглянувши клопотання 1-го відповідача, колегія суддів відмовила у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки 1-й відповідач міг забезпечити явку у судове засідання іншого представника.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представників відповідачів та третіх осіб за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17.05.2013 року Полтавською міської радою на тридцять першій сесії 6 скликання прийнято рішення "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" (т.1 а.с.22-24).

У п.3, 4, 5 Рішення вбачається, що Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 дозволено строком на 1 рік розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території земель, які належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Полтави. Вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою формування земельних ділянок комунальної власності територіальної громади в м. Полтава в особі Полтавської міської ради та через Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру укласти з Полтавською міською радою договори особистого строкового земельного сервітуту після державної реєстрації речових прав комунальної власності територіальної громади в м. Полтава.

З матеріалів справи також вбачається, що п. 6 Рішення 33 сесії 6 скликання Полтавською міської радою прийнято рішення від 05.09.2013 року "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" внесено зміни у рішення від 17.05.2013 року щодо площі земельних ділянок, на яких ФОП ОСОБА_1 розміщені тимчасові споруди (т.1 а.с.25-27).

Рішенням 34 сесія 6 скликання Полтавської міської ради від 24.10.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" вирішено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та встановити особистий строковий земельний сервітут з оформленням відповідного договору у встановленому порядку (т.1 а.с.29).

З матеріалів справи вбачається, що підставі вищезазначених рішень між Полтавською міською радою (власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (землекористувач) укладені Договори особистого строкового земельного сервітуту від 19.11.2013 року, відповідно до яких власник встановив землекористувачеві сервітутне землекористування (обмежене платне користування) на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1: загальною площею 32 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0481 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_1; загальною площею 9 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0461 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_2; загальною площею 26 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0480 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_3; загальною площею 9 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0479 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_4; загальною площею 7 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0475 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_5; загальною площею 32 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0466 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_6; загальною площею 51 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0471 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_7; загальною площею 37 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0472 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_8; загальною площею 45 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0468 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_9; загальною площею 7 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0465 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_10; загальною площею 9 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0460 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_11; загальною площею 23 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0482 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_12; загальною площею 8 кв.м., кадастровий номер: :13:004:0488 для розміщення торговельного павільйону НОМЕР_13 (т.1 а.с.88-151).

Перший заступник прокурора міста Полтави звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому просив: 1) визнання недійсними і скасування п.п. 3, 4, 5 Рішення Полтавської міської ради від 17.05.2013р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на розміщення тимчасових споруд згідно з додатком № 2 до цього рішення; зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та укласти з Полтавською міською радою договори особистого строкового земельного сервітуту; 2) визнання недійсним і скасування п. 6 Рішення Полтавської міської ради від 05.09.2013р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині внесення змін в додаток №2 Рішення Полтавської міської ради від 17.05.2013р. щодо площі земельних ділянок під розміщення тимчасових споруд, дозвіл на розміщення яких надано ФОП ОСОБА_1; 3) визнання недійсним і скасування п. 1 Рішення Полтавської міської ради від 24.10.2013р. "Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та встановлення ФОП ОСОБА_1 особистого строкового сервітуту на земельні ділянки; 4) зобов"язання ФОП ОСОБА_1 звільнити земельні ділянки загальною площею 295 кв.м. вартістю 179212, 64 грн., розташованих у м. Полтаві шляхом винесення тимчасових споруд за їх межі та повернути територіальній громаді міста в особі Полтавської міської ради (т.1 а.с.59-74).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.01.2014 року Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, яким встановлено, що спірні рішення в частині оформлення ФОП ОСОБА_1 строкових земельних сервітутів на земельні ділянки прийняті з порушенням ст. 401 ЦК України, ст. ст.99, 123, 124 Земельного кодексу України. За текстом спірних рішень, плата за користування землею на умовах особистого строкового земельного сервітуту нараховується та стягується з дня прийняття цих рішень, що, на думку позивача, суперечить ст. 287 Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем 1 при прийнятті спірних пунктів рішень порушено ст. 100, 134 Земельного кодексу України щодо порядку надання земельних ділянок (т.1 а.с.153-154).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень 1-й відповідача у апеляційній скарзі про те, що позовній заяві прокурора не зазначено, в чому полягає порушення інтересів держави при прийнятті Полтавською міською радою спірного рішенням, або яка існує загроза порушення інтересів держави з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.

При зверненні до суду із зазначеним позовом в інтересах держави, першим заступником прокурора міста Полтави, у відповідності до вимог ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, зазначено, що відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Незаконна передача у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. У позові перший заступник прокурора міста Полтави зазначив орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель - Державну інспекцію сільського господарства України. Однак, у зв'язку з відсутністю у вказаного державного органу повноважень звернення до господарського суду з вказаними у позові вимогами, прокурором пред'явлено цей позов в інтересах держави як позивачем.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував, своє право на звернення до суду з таким позовом як позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратурою міста Полтави в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів проведено перевірку з питань щодо дотримання вимог земельного законодавства Полтавською міською радою при прийнятті рішень з питань землекористування ФОП ОСОБА_1 земельними ділянками для обслуговування тимчасових споруд на території м. Полтава, за результатами якої встановлено, що п.п.3,4,5 рішення від 17.05.13р., п. 6 рішення від 05.09.13р., п. 1 рішення від 24.10.13р. Полтавської міської ради в частині оформлення особистого строкового земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд ФОП ОСОБА_1 прийнято з порушенням вимог Цивільного та Земельного кодексів України. Вищезазначене, відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", стало підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення даного позову.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно зі ст. 99 Земельного кодексу України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

У ст. 401 Цивільного кодексу України зазначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.1 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно з п. 2.34 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" обов'язковою умовою встановлення земельного сервітут є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає його встановлення, в інший спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не є ні власником, ні землекористувачем земельних ділянок.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що потреби ФОП ОСОБА_1, а саме, розміщення тимчасових споруд, не могли бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачі не довели ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції законність надання ФОП ОСОБА_1 земельних ділянок у користування шляхом встановлення земельного сервітуту без проведення торгів, аукціонів, та неможливість передачі земельної ділянки в оренду.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до норм чинного законодавства ФОП ОСОБА_1 не може бути суб'єктом правовідносин, що виникають з приводу встановлення земельного сервітуту.

Посилання 1-го відповідача на Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 колегія суддів сприймає критично, оскільки вказаним Порядком не передбачено укладення Договору особистого строкового земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за відсутності у ФОП ОСОБА_1 права на земельний сервітут Полтавська міська рада мала можливість розпорядитись вказаними земельними ділянками шляхом передачі в оренду відповідно до приписів діючого законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що сільська, селищна, міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Приймаючи до уваги, що при прийнятті п.п.3,4,5 рішення від 17.05. 2013 року, п. 6 рішення від 05.09.2013 року та п. 1 рішення від 24.10.2013 року Полтавська міська рада діяла з порушенням зазначених норм чинного законодавства та всупереч інтересам територіальної громади, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання недійсними та скасування вказаних пунктів рішень Полтавської міської ради.

Колегія суддів також погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що вимога про зобов"язання ФОП ОСОБА_1 звільнити земельні ділянки загальною площею 295 кв.м. шляхом винесення тимчасових споруд за їх межі та повернути земельні ділянки територіальній громаді міста в особі Полтавської міської ради є необгрунтованою і задоволенню не підлягає, оскільки тимчасові споруди для провадження ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності на території м. Полтави, по пров. Латишева розміщені на підставі вищезазначених скасованих рішень Полтавської міської ради і предметом даного спору не є відновлення порушеного права власника спірної земельної ділянки в особі Полтавської міської ради відповідно до положень ст.ст. 152, 212 ЗК України.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи 1-го відповідача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга 1-го відповідача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання 1-го відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу 1-го відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року у справі № 917/930/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 10.03.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.