КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/20648/14
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року

у справі №910/20648/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Військової прокуратури Київського гарнізону в інтересах держави в особі: 1.Міністерства оборони України

2.Київського квартирно-експлуатаційного управління

до приватного акціонерного товариства «Київстар»

про зобов`язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від Прокуратури: не з`явились,

від позивача 1: Жаданов Д.О., представник за довіреністю №220/939д від 24.11.2014 року

від позивача 2: Жаданов Д.О., представник за довіреністю №303/25-2090 від 19.06.2014 року

від відповідача: Ральченко Ю.Г., представник за довіреністю №41 від 03.02.2015 року

ВСТАНОВИВ:
29.09.2014 року до Господарського суду міста Києва звернулась Військова прокуратура Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (позивач 1 у справі) та Київського квартирно-експлуатаційного управління (позивач 2 у справі) з позовом до приватного акціонерного товариства «Київстар» (відповідач у справі) про зобов`язання звільнити нерухоме майно обладнаний майданчик за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина НОМЕР_1 , військове містечко №24 від обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку приватного акціонерного товариства «Київстар» шляхом його демонтажу та вивезення.

25.11.2014 року прокурор, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про зміну предмету позову, просить зобов`язати приватне акціонерне товариство «Київстар» демонтувати з військового майданчика, за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина А 1880, військове містечко №24 обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку та зобов`язати приватне акціонерне товариство «Київстар» вивезти з нерухомого військового майданчика, за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина НОМЕР_1 , військове містечко №24 обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем п.п. 2.5, 4.1.9 Договору №28/0/ККЕУ від 01.08.2012 року з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України, зокрема, в частині демонтажу обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку та вивезення його з території військового містечка у зв`язку із закінченням строку дії договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року позовні вимоги Військової прокуратури Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління задоволено. Зобов`язано приватне акціонерне товариство «Київстар» демонтувати з нерухомого військового майна обладнаного майданчика, за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина А 1880, військове містечко №24, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку. Зобов`язано приватне акціонерне товариство «Київстар» вивезти з нерухомого військового майна обладнаного майданчика, за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина А 1880, військове містечко №24, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку. (а.с. 117-124).

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач, приватне акціонерне товариство «Київстар», 29.12.2014 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року у справі №910/20648/14 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити прокурору у задоволені позовних вимог повністю (а.с. 137-142).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, стверджує, що судом не досліджено право прокурора на звернення до суду з позовом та безпідставно відхилено клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки прокурором не обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, що, на думку скаржника, є порушенням ст.ст. 2, 29 ГПК України.

За твердженням апелянта військова частина надала погодження на продовження дії договору, що ним за власний рахунок здійснено роботи по захисту відтоку інформації з обмеженим доступом технічними каналами, однак судом не досліджено, що даний договір має ознаки договору оренди і відповідач, в силу вимог ст. 764 ЦК України, має право претендувати на продовження користування майном. Крім того, на думку апелянта, суд не прийняв до уваги, що не укладення договору на новий термін спричинить шкоду обороноздатності держави, оскільки територія військової частини залишиться без мобільного зв`язку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року у справі № 910/20648/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 16.02.2015 року (а.с. 135-136).

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, розгляд справи призначено у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Сухового В.Г.

Заслухавши доводи та пояснення сторін 16.02.2015 року апеляційним господарським судом в судовому засіданні оголошено перерву до 11-00 годин 02.03.2015 року (протокол судового засідання від 16.02.2015 року).

У судовому засіданні 02.03.2015 року представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог прокурора.

Представник позивачів у судовому засіданні 02.03.2015 року підтримав позовні вимоги, спростував доводи апелянта, обґрунтував право прокурора на звернення до суду за захистом інтересів держави, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокурор у судове засідання 02.03.2015 року, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

01.08.2012 року між Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України (Виконавець за договором, позивач-2 у справі ) та приватним акціонерним товариством «Київстар» (Замовник за договором, відповідач у справі) укладено Договір з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах, відповідно до п. 1.1 якого (з урахуванням додаткової угоди №1 від 02.08.2013р.) виконавець зобов`язався надати послуги з розміщення та зберігання на обладнаному майданчику військового містечка №24, військової частини НОМЕР_1 , яке закріплено за виконавцем та розташовано за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина НОМЕР_1 , обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку (надалі майно) вартістю за актом оцінки на 31 березня 2012 року 120 095,73 грн. (додаток №4 до договору), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток №3 до договору), а замовник зобов`язався оплатити цю послугу.

Договором сторони обумовили, що замовник розміщує майно на об`єкті, належному виконавцеві не раніше дати підписання сторонами цього договору, акту приймання-передачі Виконавцем майна Замовника та отримання необхідних дозволів щодо норм санітарної та технічної безпеки функціонування обладнання станції-ретранслятора (п. 2.1 договору). Виконавець приймає у замовника майно за актом приймання-передачі (п.п. 2.2, 2.3 договору). При цьому, розміщення майна на території військового містечка не тягне за собою виникнення у виконавця права власності на це майно. Власником майна залишається замовник.

Розміщене замовником на території виконавця майно зберігається (охороняється) відповідно до встановленого загального режиму зберігання (охорони) будівель та споруд військового містечка (п. 2.4 договору).

За умовами договору у разі припинення дії договору замовник складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим Замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п.2.5 договору).

Договором сторони передбачили плату за надані послуги виконавцем з розміщення та зберігання майна замовника, яка, за домовленістю між виконавцем та замовником, за базовий місяць (серпень 2012 року) становить 6 373,20 грн.(без ПДВ) (додаток №6) (п.3.1 договору).

Сторони домовились, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2013 року (п.п. 6.1, 6.2 договору). Договір припиняється у разі завершення строку його дії, або у випадку дострокового розірвання за домовленістю сторін, що оформлюється додатковою угодою. (п.6.7,6.8 договору). Договір може бути розірвано на вимогу виконавця у разі невиконання замовником обов`язків протягом двох місяців по оплаті послуг, несплати комунальних платежів чи компенсації податку за землю.

01.08.2012 року сторонами підписано Акт приймання-передачі майна замовника (обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку) (а.с. 24) згідно з яким за договором передано обладнання базової станції: стійка базової станції (4 шт); акумуляторні батареї (8 шт); стійка живлення (1 шт); кондиціонер (1 шт); шафа СП (1 шт); антена Kethrein 742265 (3 шт); контейнер ( 1шт).

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що після закінчення строку дії договору від 01.08.2012 року відповідач не демонтував та не вивіз з території військового містечка № НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, спірне майно, що є порушенням умов договору та охоронюваних законом прав та інтересів позивачів.

Відповідно до вимог ст.ст. 174, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України підставою виникнення зобов`язання є договір укладений між сторонами, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки змішаного договору, та містить елементи як договору надання послуг, так і договору зберігання.

За правовою природою договір укладений між сторонами є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача на те, що Договір від 01.08.2012 року також містить й елементи договору оренди, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Виходячи зі змісту ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Отже, виходячи зі змісту вказаних статей, за договором найму (оренди) має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за договором найму наймодавець здійснює передачу майна наймачеві у користування. Наймачеві, як правило, передається і право володіння орендованим майном. Тобто, він отримує можливість не тільки вилучати корисні властивості майна, але і мати його, бути його титульним (правомірним) володільцем.

За умовами Договору від 01.08.2012 року ні позивачем ні відповідачем майно у користування не передавалося, навпаки, в договорі йдеться про те, що позивач-2 отримав майно для розміщення та зберігання на своєму майданчику, договором передбачено плата за надані послуги саме з розміщення та зберігання , але не за користування майном, відтак, зазначений договір не можна віднести до договорів найму (оренди).

Обов`язок відповідача щомісячно компенсувати позивачу кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі, яку займає розміщене майно, наявність план-схеми розміщення майна замовника на об`єкті виконавця та плану військового містечка, акт оцінки вартості майна замовника, вказаних обставин не спростовують.

Посилання відповідача на приписи ст. ст. 759,793, 797 ЦК України колегією суддів визнаються помилковими, оскільки у вказаних нормах йдеться про передачу в найм будівлі або іншої капітальної споруди, та плату, яка складається, в тому числі з плати за користування земельною ділянкою та справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди, яким відповідач не є, оскільки йому за договором від 01.08.2012 року ні будівля, ні капітальна споруда в користування не передавалися.

З огляду на наведене, колегія визнає помилковим твердження апелянта, з посиланням на приписи ст. 764 ЦК України, що за умови відсутності заперечень сторін щодо продовження строку дії договору протягом місяця після дати його закінчення та фактичне виконання сторонами його умов протягом зазначеного періоду, договір вважається поновленим на строк, який був встановлений договором.

Згідно вимог ст.ст. 627, 628 ЦК України, ст. 180 ГК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Розділом 6 договору від 01.08.2012 року сторони передбачили строк його дії, порядок зміни умов, в тому числі й умови щодо строку його дії, порядок припинення договору. Відповідно до п. 6.7 договору Договір припиняється у разі завершення строку дії Договору або у випадку його розірвання.

Пунктом 6.2 Договору сторонами встановлено строк його дії по 31.12.2013 року.

Відповідно до умов договору зміни у договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою (п.6.4 договору) і набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди, якщо інше не встановлено умовами додаткової угоди (п. 6.5 договору). Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до Договору є невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками сторін та погоджені з Головним квартирно-екплуатаційним управлінням Збройних Сил України (п.6.6 договору).

Отже, відповідно до умов Договору від 01.08.2012 року зміни до Договору в частині продовження строку його дії мають бути погоджені сторонами шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечуються, що незважаючи на наявні між сторонами перемовини щодо продовження строку дії Договору, відповідної додаткової угоди або нового договору на дату закінчення строку дії договору від 01.08.2012 року укладено не було, а відтак, згідно умов Договору строк його дії припинився 31.12.2013року.

Стаття 948 ЦК України встановлює, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Договором (п. 2.5 договору) передбачено, що у разі припинення Договору відповідач складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту позивача-2 протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим відповідачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Демонтувати та вивезти майно з території військового містечка протягом двох тижнів після закінчення строку дії договору є обов`язком замовника за договором (відповідача у справі) (п.4.1.9 договору).

Місцевим господарським судом досліджено, що Київське квартирно-експлуатаційне управління неодноразово до закінчення строку дії договору повідомляло ПАТ «Київстар» про неможливість продовження дії договору. Так, листом №303/25-3205 від 19.08.2013 року позивач-2 повідомив відповідача, що находження ретрансляційних станцій на території військового містечка може сприяти витоку інформації по технічним каналам зв`язку, що є власністю держави, у зв`язку з чим, просило демонтувати обладнання.

В подальшому, за дорученням начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/1/6/845 та на вимогу начальника Центрального управління захисту інформації і криптології Генерального штабу Збройних Сил України від 12.08.2013 року, позивач-2 листом-попередженням №303/25-3689 від 30.09.2013 року повідомив ПАТ «Київстар» про закінчення строку дії договору саме 31.12.2013 року, отже заздалегідь інформував про необхідність демонтажу телекомунікаційного обладнання (у десятиденний термін з моменту закінчення терміну дії договору).

В свою чергу, приватне акціонерне товариство «Київстар» неодноразово зверталось до Київського квартирно-експлуатаційного управління з листами №7194/03/01 від 16.10.2013 року, №8585/7/04/06/02 від 01.11.2013 року про продовження роботи базових станцій з проханням не вживати заходів з демонтування телекомунікаційного обладнання відповідача та звільнення нерухомого військового майна до укладення договорів оренди згідно діючого законодавства України.

Однак, доказів укладення додаткових угод про продовження дії договору від 01.08.2012 року, згідно умов договору (п.6.8 договору) відповідачем не надано. Позивачами заперечене надання згоди на продовження строку дії договору №28/2/ККЕУ з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України та укладення додаткових угод до даного договору.

Як встановлено місцевим господарським судом, Київським квартирно-експлуатаційним управлінням та Приватним акціонерним товариством «Київстар» достроково договір розірвано не було, а тому останній припинив свою дію 31.12.2013 року і по закінченю строку дії договору відповідач зобов`язаний був звільнити військовий майданчик за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне, військова частина А 1880, військове містечко №24 від обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку шляхом його демонтажу та вивезення.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що, незважаючи на закінчення строку дії Договору від 01.08.2012 року, майно відповідачем з території військової частини вивезено не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про правомірність та обґрунтованість вимог прокурора щодо зобов`язання відповідача демонтувати та вивезти з території військового містечка № НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , яке розташовано за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Залізне майно обладнання базової станції ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку.

Колегія суддів визнає необґрунтованими твердження апелянта, що місцевим господарським судом порушено приписи ст. 2, ч. 1 ст. 29 ГПК України, щодо порушення провадження у справі за позовом прокурора, оскільки даний спір має виключно господарсько-правовий характер і ніяким чином не стосується інтересів держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 констатовано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Зі змісту позовної заяви слідує, що, пред`являючи позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного управління, Військовий прокурор Київського гарнізону обґрунтував свої вимоги тим, що позивач-2 є складовою частиною Збройних Сил України, утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, що підтверджується витягом з Положення про Квартино-експлуатаційне управління, затвердженого начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Наказом № 139 від 24.09.2013 року.

Згідно Указу Президента України від 15.12.1999 № 1752/99 «Про систему центральних органів виконавчої влади», ст.ст.1, 3, 5 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, які організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Системний аналіз приписів ст. ст. 36, 36-1, 56 Закону України «Про прокуратуру» і норм Господарського процесуального кодексу України (зокрема, статті 29 та пункту 6 частини першої статті 81) свідчить про наявність у прокурора права на участь у розгляді справ за його позовами, права на вступ за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави за наявності підтверджених належними доказами підстав, передбачених частиною другою статті 36-1 зазначеного вище Закону, та з урахуванням правил статті 12 ГПК стосовно підвідомчості справ господарському суду.

Обґрунтовуючи подання позовної заяви в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління, військовий прокурор зазначив, що позивач-2 є державною установою, яка створена Міністерством оборони України з метою здійснення квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у межах її відповідальності. При цьому, основні фонди та матеріальні цінності, що обліковуються на балансі позивача-2 є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за ним на праві оперативного управління, отже збитки, які йому спричинено, це безпосередня шкода економічним інтересам держави.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління до господарського суду з позовом про зобов`язання ПАТ «Київстар» демонтувати та вивезти з військового обладнаного майданчика, що розташований у Київській області, Васильківський район, с. Залізне, військова частина № НОМЕР_3 , військове містечко № 24 майно, належне відповідачеві обладнання базової станції-ретранслятора рухомого (мобільного) зв`язку відповідає вимогам чинного законодавства та направлено на захист їх охоронюваних законом інтересів, а тому доводи відповідача викладені у заяві про залишення позовної заяви без розгляду судом правомірно визнано необґрунтованими та безпідставними.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року у справі №910/20648/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року у справі №910/20648/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року у справі №910/20648/14 залишити без змін.

3. Справу №910/20648/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий