РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015Справа №5011-71/9676-2012
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВіко"

до 1) Державного підприємства "Ресурспостач",

2) Державного агенства резерву України,

про зобов'язання вчинити певні дії

за участю прокуратури

Головуючий суддя Ярмак О.М.

Судді Грєхова О.А.

Літвінова М.Є.

Представники:

від позивача: Бабій М.В. за дов.

від відповідача 1: Брега Т.М. за дов.

від відповідача 2: не з'явився

від прокуратури Шевченко О.П. за посвідченням № 002629

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про зобов'язання співвідповідачів виконати належним чином умови договорів щодо поставки товару згідно переліку (додаток № 3) в натурі, а саме поставити:

- цукор-пісок - 140,100 тонн;

- сіль - 2 728,752 тонни;

- жерсть білу харчову - 72,500 тонни;

- ящики з гофрокартону - а) 29 000 шт.; б) 100 000 кв. м.;

- жерсть білу гарячого лудження - 150 тонн;

- припої олов'яно-свинцеві - 2,300 тонни;

- мазут: а) марки М-100 - 2 803, 228 тонн; б) мазут марки М-40 - 1103,779 тонн.

Справа № 5011-71/9697-2012 розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.06.2014р., яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2014р., позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2014р. рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2014р. у справі № 5011-71/9676-2012 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами автоматизованого розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 5011-71/9676-2012 передано для розгляду судді Ярмак О.М.

Розпорядженням Заступника Голови господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. визначено колегію суддів для розгляду справи № 5011-71/9676-2012 у складі: Головуючий суддя Ярмак О.М., судді Літвінова М.Є., Грєхова О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 р. колегією суддів у визначеному складі суду справу № 5011-71/9676-2012 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.01.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. розгляд справи відкладено на 17.02.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, господарський суд, встановив:

16 серпня 2007 року державним підприємством "Ресурспостач", яке діяло від імені Державного резерву України за договором доручення № Юр-234/2006 від 10 лютого 2006 року ( продавець за договором), та ТОВ "ВВІКО" (покупець за договором) укладено договір № 1-2196, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує матеріальні цінності державного резерву на умовах EXW "Франко-склад" загальною вартістю 21225665,45 грн.

5 травня 2008 року державним підприємством "Ресурспостач" і товариством з обмеженою відповідальністю "ВВІКО" укладено договір № 1-3011, аналогічний за своїм змістом попередньо укладеному сторонами договору, загальною вартістю - 2065120 грн.

19 серпня 2008 року сторонами укладено низку договорів купівлі-продажу мазуту марки М-100 та марки М-40, аналогічні за своїм змістом один одному та договорам № 1-2196 та № 1-3011.

На виконання умов зазначених договорів позивачем шляхом внесення 100 % передоплати здійснено повну оплату товарно-матеріальних цінностей державного резерву.

В розділі 4 всіх договорів сторонами визначені умови поставки, за якими поставка матеріальних цінностей здійснюється на умовах EXW "Франко-склад" відповідно до ІНКОТЕРМС-2000. Протягом п'яти робочих днів з дати отримання продавцем грошових коштів на умовах і в розмірі, вказаному в п.п. 2.1, 3.1 договору, продавець передає покупцю розпорядження Держкомрезерву України на відпуск матеріальних цінностей державного резерву. Зобов'язання продавця щодо поставки матеріальних цінностей вважаються виконаними з моменту передачі покупцю розпорядження. Право власності на матеріальні цінності, а також ризик їх випадкової втрати чи пошкодження переходять до покупця з моменту передачі йому розпорядження. Факт передачі розпорядження покупцю підтверджується актом приймання-передачі розпорядження, який підписується сторонами під час його передачі та/або іншими документами. Продавець не несе відповідальності за неотримання (не повне отримання) матеріальних цінностей покупцем. З моменту переходу права власності на матеріальні цінності від продавця до покупця, останній несе всі подальші витрати, пов'язані із зберіганням, відвантаженням та транспортуванням матеріальних цінностей.

Найменування, ціна, вартість, кількість, номенклатура (асортимент) матеріальних цінностей, які продаються зі складу, місце їх зберігання визначені в додатках № 1 до всіх договорів.

Позивач звернувся з позовом до суду мотивуючи свої вимоги тим, що позивач не зміг отримати товар у зв'язку з його недостатньою кількістю, відсутністю деяких матеріальних цінностей державного матеріального резерву, які є предметом певних договорів, в місці їх зберігання, а також невідповідною якістю товару, відсутністю договірних відносин між Державним агентством резерву України та підприємствами-зберігачами, які зазначені в додатках № 1 до договорів, тобто невиконанням відповідачами своїх зобов'язань з передачі вказаного товару покупцю.

Посилаючись на Закон України «Про державний матеріальний резерв», Порядок реалізації матеріальних цінностей державного резерву, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 25 серпня 2004 р., ст.ст. 525, 526, 541, 543, 610, 629, 662,667, 670, 693 ЦК України, ст.. 16, 22, 1173 ЦК України, Положення про Державне агентство резерву України, позивач звернувся з позовом про зобов'язання відповідачів в натурі поставити та видати (відвантажити) цукор-пісок - 140,100 тонн, сіль - 2 728,752 тонни, жерсть білу харчову - 72,500 тонни, ящики з гофрокартону - а) 29 000 шт.; б) 100 000 кв. м., жерсть білу гарячого лудження - 150 тонн; припої олов'яно-свинцеві у кількості 0,2518 тонн. мазут марки М-100 в кількості 2668,231 тонн, мазут марки М-40 - 1103,779 тонни.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази, господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю у зв'язку з їх та необґрунтованістю та недоведеністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Законом України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що реалізація матеріальних цінностей з державного резерву, які підлягають розбронюванню здійснюється на конкурсних засадах, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. п. 3, 6 ст. 12).

На виконання Закону України "Про державний матеріальний резерв" Кабінет Міністрів постановою N 1078 від 25.08.2004 року затвердив Порядок реалізації майнових цінностей з державного резерву (далі - Порядок). Саме Порядком визначено процедуру проведення реалізації матеріальних цінностей державного резерву. З переможцем аукціону Держрезерв укладає договір купівлі-продажу матеріальних цінностей.

Згідно п. 25 Порядку реалізації матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою КМУ від 25.08.2004 №1078 Держрезерв протягом п'яти днів після виконання переможцем аукціону умов договору купівлі-продажу матеріальних цінностей щодо оплати їх вартості видає розпорядження про їх відпуск переможцю аукціону.

Надані до матеріалів справи докази свідчать про те, що ТОВ «ВВІКО» визнано переможцем декількох аукціонів з реалізації матеріальних цінностей державного резерву.

За результатами конкурсів з реалізації матеріальних цінностей державного резерву, між ДП "Ресурспостач", яке діяло від імені Держрезерву за договором доручення №юр-234/2006 від 10.02.2006., та позивачем укладено договір від 16.08.2007 № 1-2196 про купівлю - продаж матеріальних цінностей державного резерву (цукор - пісок і сіль), договір № 1-3011 про купівлю - продаж жерсті, припоїв, ящиків з гофрокартону, а також договорів купівлі - продажу мазуту марок М-100 та М-40.

Судом встановлено, що договори , на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, є договорами купівлі - продажу, укладені відповідно до Закону України «Про державний матеріальний резерв», Порядку реалізації матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 25 серпня 2004 року та за результатами аукціону з реалізації матеріальних цінностей державного резерву, оформлених відповідними протоколами засідання конкурсної комісії.

Додатками № 1 до договорів визначено, які саме матеріальні цінності продані та де вони зберігаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, що виникли з договорів купівлі-продажу, регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Предметом договору купівлі-продажу, в силу ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору.

Згідно ч. 5 цієї статті особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Загальні умови моменту виконання обов'язку продавця передати товар визначені ст. 664 Цивільного кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

В розділах 4 договорів сторони визначили умови поставки покупцю цінностей з державного резерву та момент виконання продавцем обов'язку передачі товару покупцеві. Зокрема, в розділі 4 всіх договорів сторонами визначені умови поставки, за якими поставка матеріальних цінностей здійснюється на умовах EXW "Франко-склад" відповідно до ІНКОТЕРМС-2000. Протягом п'яти робочих днів з дати отримання продавцем грошових коштів на умовах і в розмірі, вказаному в п.п. 2.1, 3.1 договору, продавець передає покупцю розпорядження Держкомрезерву України на відпуск матеріальних цінностей державного резерву. Зобов'язання продавця щодо поставки матеріальних цінностей вважаються виконаними з моменту передачі покупцю розпорядження. Право власності на матеріальні цінності, а також ризик їх випадкової втрати чи пошкодження переходять до покупця з моменту передачі йому розпорядження. Факт передачі розпорядження покупцю підтверджується актом приймання-передачі розпорядження, який підписується сторонами під час його передачі та/або іншими документами. Продавець не несе відповідальності за неотримання (не повне отримання) матеріальних цінностей покупцем. З моменту переходу права власності на матеріальні цінності від продавця до покупця, останній несе всі подальші витрати, пов'язані із зберіганням, відвантаженням та транспортуванням матеріальних цінностей.

Після проведення аукціону Держрезервом на підставі протоколів засідання конкурсної комісії та за фактом сплачених коштів видано наряди (розпорядження) на відпуск, які в свою чергу були передані ДП "Ресурспостач", яке діяло від імені Держрезерву за договором доручення №юр-234/2006 від 10.02.2006.

Відповідно до умов договору доручення №юр-234/2006 від 10.02.2006. на підставі якого діяло ДП "Ресурспостач", на останнього покладено обов'язки укладання попередніх договорів, договорів купівлі-продажу та інші організаційні заходи, які пов'язані з проведенням аукціону, в т.ч. в обов'язки ДП "Ресурспостач" входило передача переможцю аукціону нарядів (розпоряджень), виданих Держрезервом.

В своїх поясненнях, які знаходяться в матеріалах справи ДП «Ресурспостач» зазначив, що ним повністю виконані всі свої зобов'язання за договорами купівлі - продажу, між ним та ТОВ «ВВІКО» підписаний акт звірки відносин станом на 20.06.2012 р., яким підтверджується те, що позивачем отримані всі наряди на відпуск матеріальних цінностей державного резерву.

Визначені сторонами умови поставки EXW «Франко- склад» по правилах ІНКОМТЕРМС - 2000, означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання по постачанню коли він надасть товар у розпорядження покупця в узгодженому місці - звичайно на власних площах.

Таким чином саме з моменту передачі товару ризики втрати чи пошкодження товару, а також обов'язок несення витрат, пов'язаних з товаром, переходить від продавця до покупця в момент виконання продавцем своїх зобов'язань щодо поставки товару.

Умови укладених сторонами договорів, передбачені п.п. 4.3 - 4.6, а саме: зобов'язання продавця щодо поставки матеріальних цінностей вважаються виконаними з моменту передачі покупцю розпорядження. Право власності на матеріальні цінності, а також ризик їх випадкової втрати чи пошкодження переходять до покупця з моменту передачі йому розпорядження. Факт передачі розпорядження покупцю підтверджується актом приймання-передачі розпорядження, який підписується сторонами під час його передачі та/або іншими документами. Продавець не несе відповідальності за неотримання (не повне отримання) матеріальних цінностей покупцем. З моменту переходу права власності на матеріальні цінності від продавця до покупця, останній несе всі подальші витрати, пов'язані із зберіганням, відвантаженням та транспортуванням матеріальних цінностей, повністю відповідають вказаним умовам поставки EXW «Франко- склад».

Відповідно до ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідачів законних та охоронюваних інтересів позивача.

За таких обставин, з огляду на недоведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 33, 34, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Колегія суддів О.М. Ярмак (головуючий)

О.А.Грєхова

М.Є.Літвінова