ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.15р. Справа № 904/310/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС", м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 244 866, 63 грн.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Школа М.О., дов. від 20.11.2014 року, представник;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС", м. Луганськ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання", м. Дніпропетровськ про стягнення заборгованості в сумі 244 866, 63 грн., з яких 108200,00 грн. основного боргу, 108200,00 грн. сума штрафу, пеня 15849,07 грн., 9925,60 грн. інфляційних, 3% річних 1698,10 грн., вартість проїзних документів 506,66 грн., вартість витрат на відрядження 487,20 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору на транспортно-експедиційне обслуговування №081230 від 25.12.2013 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи п. 3.9.1. постанови Пленуму, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось .

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.02.2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Гріфон-Транс" (далі- позивач, експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурого обладнання" (далі - відповідач, замовник) укладено договір №081230 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 експедитор, діючи за дорученням замовника, в межах цього договору надає послуги замовнику в організації перевезень найманим вантажним транспортом, згідно із діючим законодавством України, вимог міжнародних Конвенцій та Угод в сфері міжнародних перевезень.

Пунктом 2.1 договору визначено, що на підставі цього договору експедитор надає одну або декілька послуг:

- організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та зарубіжних країн на підставі відповідних заявок;

- здійснює розсилання товарно-транспортної документації;

- за погодженням із замовником виконує інші доручення замовника.

Відповідно до п. 2.2 договору визначено, що виконання кожного міжнародного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення у формі заявки, в якій обумовлені конкретні умови та вартість кожного перевезення.

Розділом 3 договору визначено права та обов'язки експедитора.

Розділом 4 договору визначено права та обов'язки замовника, серед яких виконати всі розрахунки з експедитором у повному обсязі і у термін, який передбачений умовами даного договору та заявками (п.п. 4.15 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору визначено, що вартість перевезення та інших послуг обумовлюється у окремих заявках замовника, що направляються експедитору, які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціни за цим договором встановлені в гривнях. В разі направлення замовником заявки, що містить вартість послуг в іноземній валюті, замовник повинен зазначити також і еквівалент в гривні за курсом НБУ, що діє на момент направлення заявки.

Згідно з пунктом 5.3 договору ціни містять в собі винагороду експедитора за надані послуги.

Пунктом 5.4 договору визначено, що ціни, що відповідають кожному конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень), погоджуються перед кожним перевезенням (групою перевезень).

Пунктом 5.5 договору визначено, що ціни є договірними та визначаються виключно виходячи з конкретної ситуації, що склалася на ринку транспортних послуг.

Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, підтверджується відповідним актом виконаних робіт, що виписується експедитором після здачі вантажу вантажовласнику, вказаному в заявці, та направляється замовнику разом із документами, визначеними в п.5.10 договору (пункт 5.6 договору).

Факт отримання вантажу є штамп вантажовідправника, вказаного в заявці, у супровідних документах (CMR) (пункт 5.7 договору).

Згідно з пунктом 5.8 договору порядок та строки оплати за виконані послуги зазначаються в заявці, що направляється замовником експедитору перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). В разі, якщо в заявці не зазначений порядок та строки здійснення оплати за надані послуги, оплата замовником експедитору здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання вантажу вантажовласником.

Пунктом 5.11 договору визначено, що якщо відправлений експедитором та отриманий замовником акт наданих послуг не підписаний і письмово не заперечений протягом трьох днів з моменту отримання, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами згідно п.9.1 договору і діє до 31.12.2014р., а в частині розрахунків - до повного розрахунку між сторонами. У випадку, якщо за 30 днів до завершення дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію договору, то термін дії договору автоматично продовжується на один календарних рік (пункт 9.8 договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги в організації перевезень найманим вантажним транспортом на загальну суму 108200 грн., що підтверджується актами здачі - приймання робіт, які беззаперечно підписані сторонами та містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з заявок заявника порядок та строк визначено по факту отримання вантажу вантажоотримувачу протягом 60 календарних днів.

В свою чергу відповідач не розрахувався з позивача. у зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 108200,00грн.

Доказів погашення заборгованості на момент розгляду справи сторонами не надано.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу України, встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст. 916 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати послуг, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 108200,00грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 договору визначено, що сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по даному договору.

Підпунктом 6.2.11 пункту 6.1 договору визначено, що у випадку затримки оплати, передбаченої розділом 5 договору, замовник сплачує експедитору штраф у розмірі 100% від вартості наданих послуг, що зазначена в заявці, а також від зобов'язань, що зазначена в заявці, а також від зобов'язань, що зазначені в пунктах 6.2.1 - 6.2.5.

Підпунктом 6.2.12 пункту 6.1 договору визначено, що в разі прострочення платежу, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення в межах строків, передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Позивач нарахував відповідачу до стягнення штраф в розмірі 108200,00 грн. та пеню у розмірі 1112,33 грн. за загальний період з 07.12.2014р. по 29.12.2014р. (за кожним актом здачі-приймання робіт (надання послуг) окремо).

Перевіривши розрахунок пені здійснений позивачем за кожним актом здачі-приймання робіт (надання послуг) окремо, господарський суд з урахуванням приписів постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року, зазначає, що сума пені складає 1099,70 грн. та штрафу в розмірі 108200 грн., які підлягають стягненню.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% нарахованих позивачем складає 119,17 грн. та інфляційні в розмірі 60,80 грн.

Перевіривши розрахунок 3% здійснений позивачем за кожним актом здачі-приймання робіт (надання послуг) окремо), господарський суд зазначає, що сума 3% річних за загальний період складає 117,86 грн., а інфляційні 60,80 грн., які і підлягають стягненню.

Також позивачем нарахована відповідачу пеня в розмірі 14736,74 грн., 3% річних в розмірі 1578,93 грн., інфляційні в розмірі 9864,80 грн. за період прострочення з 22.11.2014 року по 29.12.2014 року на суму боргу в розмірі 519200,00 грн., яка присуджена до стягнення рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року по справі №904/9421/14, перевіривши розрахунок яких, господарський суд вважає за можливе їх задовольнити.

Таким чином, сума основного боргу в розмірі 108200 грн., штраф в розмірі 108200 грн., пеня в розмірі 15 836,44 грн., 3% річних в розмірі 1696,79 грн., інфляційні в розмірі 9925,60 грн. підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог позивача в частині стягнення витрат на відрядження в розмірі 487,20 грн. та вартості проїзних документів в розмірі 506,66 грн. господарський суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7).

Враховуючи, що ухвалами суду у даній справі явка представника позивача в судове засідання не вимагалася, а позивач не позбавлений права ініціювання проведення судового засідання в режимі відеоконференції, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на відрядження в розмірі 487,20 грн. та вартості проїзних документів в розмірі 506,66 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надмірно сплачений судовий збір згідно платіжного доручення №22 від 16.01.2015 року судовий збір в розмірі 19,88 грн. підлягає поверненню з державного бюджету України на підставі ухвали суду.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 25, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 27, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфон-Транс" (91016, м. Луганськ, вул. Совєтська, 59-а, офіс 71, ) заборгованість в розмірі 108200 грн., штраф в розмірі 108200 грн., 15 836,44 грн., 3% річних в розмірі 1696,79 грн., інфляційні в розмірі 9925,60 грн. та судовий збір 4877,17 грн.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Гріфон-Транс" (91016, м. Луганськ, вул. Совєтська, 59-а, офіс 71, ) з Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, , рахунок 3005 в Відділенні банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001) зайво сплачений згідно платіжного доручення №22 від 16.01.2015 року, яке міститься в матеріалах справи №904/310/15, судовий збір у сумі 19,88грн., про що винести ухвалу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.03.2015 року.

Суддя С.В. Мартинюк