ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа № 926/71/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аполло»

до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76»

про стягнення 20 071,71 грн.

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - Федак В. О., довіреність від 29.01.2015;

від відповідача - Петренко В. О., довіреність від 22.01.2015 № 15.

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю «Аполло», м. Київ, звернулося з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76», м. Чернівці, про стягнення помилково перерахованих грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 20071,71 грн.

Позов мотивується тим, що на виконання умов укладених сторонами договорів підряду № 136 від 14.11.2012 та № 662/19 від 15.07.2013 позивач перерахував відповідачу 381510,00 грн. та 149000,00 грн. відповідно. Всього 530510,00 грн. передоплати, що підтверджується довідкою з ПАТ «ВТБ Банк». Однак, відповідач виконав та передав позивачу робіт на загальну суму 514204,48 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін актами приймання виконаних будівельних робіт та двостороннім актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.11.2014. У зв'язку з цим окрім суми переплати за договорами в розмірі 16305,20 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні в сумі 3277,35 грн. та 3 % річних в сумі 489,16 грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у його письмовому відзиві на позовну заяву.

Окрім того, позивач надав письмову заяву зі змісту якої видно, що відповідач 21.01.2015 перерахував позивачу основну суму заборгованості в розмірі 16305,20 грн.

У судовому засіданні на вимогу суду представник позивача зазначив, що заборгованість в сумі 16305,20 грн. позивач просив стягнути на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуте майно (грошові кошти).

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2012 та 15.07.2013 між сторонами було укладено договори підряду відповідно № 136 та № 662/19 (далі - Договір) згідно яких позивач (замовник) доручив, а відповідач (підрядник), в свою чергу, прийняв на себе зобов'язання виконати роботи по прокладанню та підключенню інженерної каналізаційної мережі нежитлових приміщень об'єкта позивача до міської мережі каналізації в м. Чернівці (договір № 136) та роботи по встановленню, облаштуванню колодязю каналізаційної насосної станції, жировловлювача, прокладанню та підключенню нежитлової будівлі до інженерної каналізаційної мережі водовідведення до міської мережі каналізації м. Чернівці на об'єкті позивача (договір № 662/19.

Пунктом 6.1 договорів сторони передбачили, що вказані договори вступають в дію з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідач, свої зобов'язання за договорами виконав, що підтверджується двосторонніми актами приймання виконаних робіт по договору № 136 на суму 365386,60 грн. та по договору № 662/19 на суму 148819,20 грн.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1. набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2. відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договори підряду, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як передоплату та оплату виконаних за договором підряду № 136 від 14.11.2012 робіт (про що зазначено в призначеннях платежів згідно довідки ПАТ «ВТБ Банк»), то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як помилково чи безпідставно перераховані (аналогічну правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-69гс-12).

Поряд з цим, враховуючи, що в процесі розгляду спору заборгованість відповідача в сумі 16305,20 грн. перерахована позивачу, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з особового рахунку позивача за 21.01.2015, то провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Оскільки основна вимога є необґрунтованою, то у задоволенні 3 % річних та інфляційних в сумі 3766,51 грн., як похідних, необхідно відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що навіть при обґрунтованості основної вимоги у задоволенні стягнення 3 % річних та інфляційних в сумі 3766,51 грн. необхідно було б відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною нормою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3 % річних та інфляційних за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми помилково перерахованих (чи безпідставно набутих) грошових коштів згідно статті 1212 Цивільного кодексу України не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення коштів.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих без правових підстав, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України, коли на суму помилково перерахованих грошових коштів нараховуються тільки проценти відповідно до статті 536 цього кодексу, якщо такі проценти встановлені Договором, або законом.

Проте, розмір процентів за користування чужими коштами в умовах договорів не передбачено, а в позовних вимогах позивач просить застосувати статтю 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних (аналогічну правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 по справі № 5011-42/13539-2012).

У зв'язку з цим судові витрати слід покласти на позивача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 11 частини першої статті 80, статтями 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В частині стягнення 16305,20 грн. провадження у справі припинити.

2. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 05.03.2015.

Суддя В. Байталюк