Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" березня 2015 р. Справа № 906/108/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Харечко ВА.І. - довіреність від 02.02.2015;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" (м.Борислав, Львівська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіта" (с. Попільня, Попільнянський район, Житомирська область)

про стягнення 14430,19 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 14430,19 грн., з яких: 10000,00грн. основного боргу, 774,08грн. пені, 367,39грн. 3% річних, 2288,72грн. інфляційних втрат та 1000,00грн. штрафу.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог, яку ухвалою господарського суду Житомирської області від 10.02.2015 прийнято до розгляду, позивач просить стягнути з відповідача 15071,97грн., з яких: 10000,00грн. основного боргу, 653,37грн. пені, 401,08грн. 3% річних, 3017,52грн. інфляційних та 1000,00грн. штрафу.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 48-54).

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву, правом на ознайомлення з матеріалами справи та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Суд також враховує, що на час проведення судового засідання 03.03.2015 від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, у яких би зазначалося про існування перешкод для вирішення спору в даному судовому засіданні.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст.59 ГПК України, є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, 01.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Етол-Україна", яке в подальшому, згідно протоколу засідання загальних зборів учасників від 27.01.2014 (а.с. 23-24), змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агровіта" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №26 (далі - Договір; а.с. 10-11), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар, в асортименті, кількості та по ціні, що погоджуються сторонами в накладних та/або специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору (надалі іменується "товар"), вільний від прав та претензій третіх осіб, а покупець зобов'язується прийняти зазначений вище товар і оплатити його вартість.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до "31" грудня 2012, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань по ньому. За відсутності письмового повідомлення одної із сторін про розірвання договору за 30 календарних днів до закінчення його дії, договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Автоматичне продовження дії договору здійснюється на кожен наступний рік, за умови відсутності письмового повідомлення одної із сторін про розірвання договору за 30 календарних днів до закінчення його дії. Покупець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це другу сторону за 30 календарних днів (п. 7.1. Договору).

Товар поставляється покупцю окремими партіями. Кожна партія товару визначається заявкою покупця (яка подається як в усній формі телефонним зв'язком, так і в письмовій формі "факсом" або електронною поштою), в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії, асортимент тощо (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору, кожна партія товару повинна бути поставлена покупцю не пізніше 15-ти робочих днів з моменту отримання відповідної заявки. Заявка покупцем може коригуватись та вважається прийнятою, якщо подана не пізніше за 15 робочих днів до дати поставки товару.

Умовами п. 3.5. Договору сторони обумовили, що моментом переходу права власності на товар та ризику випадкового пошкодження або знищення товару від постачальника до покупця є момент передачі товару від постачальника до покупця в пункті доставки та підписання покупцем видаткової (товарно-транспортної) накладної.

Відповідно до п. 4.2. Договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку на поточний рахунок постачальника на умовах попередньої оплати.

Позивач вказує, що 03.12.2013 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 14735,04грн., однак відповідач договірні зобов'язання виконав частково, сплативши 4735,04грн. 27.03.2014.

24.07.2014 позивачем направлено відповідачу претензію №70 від 16.06.2014, яка отримана відповідачем 28.07.2014 (а.с. 12-17).

За неналежне виконання зобов'язань за Договором, на підставі п.п. 5.2., 5.4 Договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 653,37грн. пені та 1000,00грн. штрафу, відповідно, а також 401,08грн. 3 % річних та 3017,52грн. інфляційних, згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі поставки №26 від 01.03.2012 (а.с. 10-11).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, видатковою накладною №00-12020008 від 03.12.2013 (а.с. 18) та довіреністю №2753 від 03.12.2013 (а.с.39) підтверджено факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 14735,04грн.

При цьому випискою по рахунку від 27.03.2014 (а.с. 19) підтверджено здійснення відповідачем часткової оплати в розмірі 4735,04грн.

Тобто, на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач не провів розрахунки за отриманий товар на загальну суму 10000,00грн.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, у п. 4.2. Договору сторони узгодили, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку на поточний рахунок постачальника на умовах попередньої оплати, строки проведення якої визначено у п. 3.1. Договору.

Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Згідно ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Оскільки продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобов'язанні, то на підставі ст. 538 ЦК України, у відповідача виник обов'язок проведення розрахунків з 03.12.2013, що також узгоджується з приписами ст. 692 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 27.01.2015 №01-06/114/15 та постанові Вищого господарського суду України від 07.10.2014 у справі №904/4451/13.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 10000,00грн. основного боргу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 5.2. Договору, у випадку прострочення оплати покупцем поставленого товару, останній сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати товару.

Згідно п. 5.4. Договору, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання понад 180 календарних днів покупець зобов'язаний сплатити продавцю штраф в розмірі 10 % від неоплаченої суми невиконаного грошового зобов'язання.

Перевіривши подані позивачем розрахунки пені (а.с. 33) в розмірі 653,37грн., за період з 23.01.2014 по 02.06.2014, та штрафу в розмірі 1000,00грн., суд дійшов висновку, що їх здійснено позивачем обґрунтовано та вірно, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % (а.с. 33), нарахованих в сумі 401,08грн. за період з 03.12.2013 по 09.02.2015, судом встановлено, що правомірним є їх нарахування за період з 04.12.2013 по 09.02.2015. За вказаного, обґрунтовано заявленими до стягнення є 3% річних у розмірі 399,86грн., у задоволенні 1,22грн. слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що їх нарахування за період з грудня 2013 по січень 2015 в розмірі 3017,52грн. є правомірним, а вимога про їх стягнення - такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню на суму 15070,75грн., з яких 10000,00грн. основного боргу, 653,37грн. пені, 1000,00грн. штрафу, 399,86грн. 3 % річних, 3017,52грн. інфляційних.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіта" (13530, Житомирська обл., Попільнянський р-н, с. Попільня, вул. Прикордонників, буд. 65, ід. код. 31331249)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" (82300, Львівська обл., м.Борислав, вул. Коваліва, буд. 46-Б, ід. код 25227710)

- 10000,00 грн. основного боргу;

- 653,37 грн. пені;

- 1000,00 грн. штрафу;

- 399,86 грн. 3 % річних;

- 3017,52 грн. інфляційних;

- 1826,85 грн. судового збору.

3. У задоволенні вимоги про стягнення 1,22грн. 3 % річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.03.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу - згідно заяви (рек. з пов.);

3 - відповідачу (рек. з пов.).