ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 915/2067/14

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі

Миколаївської області

54050, м. Миколаїв, вул. Янтарна, 61

Відповідач: Миколаївський професійний ліцей будівництва та сфери послуг

54052, м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 15 Б

про стягнення заборгованості в сумі 9025,50 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Киричук В.В., за довіреністю;

Від відповідача: Головатюк В.П., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 11.12.14 р. звернувся до суду з позовом стягнути з відповідача завдану шкоду в сумі 9025,50 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі довідок Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг: від 28.11.11 р. № 432, від 21.03.12 р. № 606, від 19.09.12 р. № 209, від 09.09.13 р. № 310; листів відповідача від 08.08.14 р. № 300 та від 16.10.14 р. № 416; норм ст. ст. 36, 38 (ч. 2), 48 (ч. 4) Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 1166 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що оскільки відповідачем надано недостовірні дані щодо державного забезпечення учня, то виникла надмірно виплачена пенсія учню ліцею - Рзаєву Олексію Олексійовичу за період з 01.12.2011 р. по 30.06.2014 р. у розмірі 9025,50 грн.

Відповідач у відзиві повністю заперечує на позов, просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на норми ст. ст. 36, 50, 48 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 103, 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 1166 Цивільного кодексу України. Відповідач стверджує, що інформація в довідках які були видані установою на запит позивача є правомірною, правдивою та такою що відповідає дійсності. Водночас, відповідач звертає увагу суду на те, що в позовній заяві не доведено вини посадових осіб навчального закладу, відсутні докази протиправності дій відповідача щодо складання вказаних довідок, відсутній доказ чи мала місце противоправна поведінка відповідача, не має доказів причинного зв'язку між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Отже, відповідач вважає, що в позовній заяві відсутні правові підстави для стягнення шкоди.

В судовому засіданні 19.02.15 р. суд оголошував перерву до 26.02.15 р.

26.02.2015 р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд -

встановив:

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача завданої шкоди в розмірі 9025,50 грн.

Підставою - норми ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1166 Цивільного кодексу України - надання відповідачем недостовірних даних.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на довідки надані учню Рзаєву Олексію Олексійовичу Миколаївським професійним ліцеєм будівництва та сфери послуг № 432 від 28.11.2011 р., № 606 від 21.03.12 р., № 209 від 19.09.12 р., № 310 від 09.09.13 р., відповідно до яких Рзаєв О.О. дійсно навчається в Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг з 01.09.2011 р. по 30.06.2014 р. Знаходиться на неповному державному забезпеченні, одержує стипендію. Строк навчання 3 роки. Денна форма навчання.

Відповідно ж до листів № 300 від 08.08.2014 р. та № 416 від 16.10.2014 р. відповідача, наданих на запит позивача: Рзаєв Олексій Олексійович 15.11.1993 р.н. дійсно навчався у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг з 01.09.2011 р. по 27.06.2014 р. Знаходився на повному державному забезпеченні, отримував стипендію.

Матеріали справи свідчать, що 14.03.2011 р. Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 117-р неповнолітньому Рзаєву О.О. було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

30.03.2011 р. пунктом 2 Розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 141-р було призначено піклувальником громадянку Кучеренко Н.О. (бабуся) над неповнолітнім Рзаєвим О.О.

З матеріалів пенсійної справи (реєстраційний № 128189) (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні) вбачається, що протоколом 830089 від 16.05.2011 р. за заявою Кучеренко Н.О. пенсійним фондом України Жовтневого району Миколаївської області було призначено Рзаєву О.О. пенсію відповідно до Закону України № 2181.

Як стверджує позивач, пенсія Рзаєву О.О. виплачувалась на підставі вищенаведених довідок відповідача, які підтверджували факт навчання та перебування Рзаєва О.О. на неповному утриманні, що і було підставою для виплати.

Водночас, для підтвердження правомірності цих даних по учню, позивач звертався до відповідача з відповідними запитами, про що свідчать листи: № 5814/05 від 03.10.14 р., № 4141/05 від 10.07.14 р., № 1746/06 від 21.03.13 р.

Після чого, Управлінням пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області 10 грудня 2014 р. було прийнято рішення № 48, яким вирішено взяти на облік переплату пенсії в розмірі 9025,50 грн. за період з 01.12.2011 по 30.06.2014 року, яка утворилася в зв'язку з наданням недостовірних даних про навчання.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши обставини справи згідно з нормами діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновків про необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог виходячи з наступного:

Спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», нормами Цивільного кодексу України, Постановами НБУ № 226 від 05.04.94 р. та № 269 від 04.03.2004 року.

Так, відповідно до змісту статей 1 та 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування; особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування. Держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими з встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Згідно з абзацом 1 пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року № 226 установлено, що діти-сироти і діти, позбавлені

батьківського піклування, крім тих, що перебувають під опікою

(піклуванням), знаходяться на повному державному утриманні.

З наданих суду відповідачем доказів вбачається таке:

- наказом № 5-3-УДЗ від 31.08.11 р. Миколаївський професійний ліцей будівництва та сфери послуг зарахував з 01.09.2011 року до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням на базі базової загальної середньої освіти у групу № 149 з отриманням повної загальної середньої освіти за професією «слюсар з ремонту автомобілів, електрозварник ручного зварювання» з терміном навчання відповідно до типових навчальних планів і програм Рзаєва Олексія Олексійовича.

- Наказом № 417 від 08.09.2011 року «про соціальний захист, матеріальне забезпечення, навчання учнів-сиріт, учні які залишились без батьківського піклування» Рзаєв О.О. був визнаний учнем, який знаходиться на піклуванні.

- Наказом № 541 від 15.11.11 р. було признано особою з числа дітей позбавленої батьківського піклування після досягнення повноліття Рзаєва О.О., 15.11.93 року народження учня групи 149.

- Наказом № 425 від 06.12.12 р. Рзаєва О.О. визнано учнем-сиротою, який залишився без батьківського піклування.

- Наказом № 403 від 05.09.13 р. Рзаєва О.О. визнано учнем-сиротою.

- Наказом № 24-В-УДЗ від 27.06.14 р. Рзаєва О.О. було відраховано зі складу учнів у зв'язку з непроходженням виробничої практики.

Вищенаведені факти та норми вказують на те, що учень Рзаєв О.О. зі статусом дитини-сироти, позбавленої батьківського піклування, мав знаходитись в навчальному закладі на повному державному забезпеченні.

Такі докази як: довідка гуртожитку № 531 від 19.12.14 р. про те, що Рзаєв О.О. не проживав в гуртожитку; рішення виконавчого комітету Галіцинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 65 від 01.02.11 р. про те, що за Рзаєвим закріплено житло; письмові заяви піклувальника та самого Рзаєва О.О. про відмову від проживання у гуртожитку та надання можливості проживання за наступною адресою: с. Галіцинове, вул. Лермонтова, 17; акти обстеження житлово-побутових умов, лише свідчать про те, що за неповнолітнім учнем було закріплено житло в якому останній мав право мешкати, водночас, ці факти не спростовують статусу Рзаєва О.О. - дитини-сироти без батьківського піклування.

Відповідно ж до приписів ч. 4 ст. 48 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 відсотків призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника та перераховується на їхні особисті рахунки у банку.

За змістом ст. 101, ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Також, за правилами п. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, позивачем не надано суду правових обґрунтувань, що нарахування розміру пенсій залежить від довідок навчального закладу.

Статус Рзаєва визначено наказом ліцею № 541 від 15.11.2011 р. «про визнання учня групи 149 Рзаєва Олексія Олексійовича 15.11.93 р.н., особою з числа дітей позбавлених батьківського піклування після досягнення ним повноліття».

Довідка № 42 від 26.02.15 р. матеріально-фінансового забезпечення, надана в судовому засіданні представником відповідача, містить інформацію які виплати та на яку суму отримував учень Рзаєв О.О. під час навчання в ліцеї за період з 01.09.11 по 30.06.14 р.

Ця довідка підписана керівником, бухгалтером та головним бухгалтером установи та свідчить про те, що на утримання Рзаєва О.О. відповідачем було витрачено за три роки навчання в загальному розмірі 72006,85 грн. (26346,85+41876+1360+2424).

Досліджуючи вказаний доказ суд вбачає, що: відповідач здійснював Рзаєву О.О. виплати в місяць в середньому:

- у 2011 році на 1171,35 грн. (2200,00+236,00+2089,40+160,00): 4 міс.;

- у 2012 році на 2113,05 грн.;

- у 2013 році на 2334,91 грн.;

- у 2014 році на 2324,30 грн.

Виходячи з цих даних учень фактично знаходився постійно на одному державному забезпеченні, і витрати на це забезпечення здійснювались відповідачем.

Отже, розбіжності, які мають місце в довідках та листах відповідача свідчать про те, що останній балансував на межі дезінформаційних даних щодо повного чи неповного державного утримання, що є наріканням на його дії, але не може, нажаль, впливати на прийняття рішення по даній справі.

Так, за змістом частин 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Така шкода відшкодовується за умови, що вона завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю, що мають ознаку неправомірності.

До зобов'язань відшкодування шкоди застосовуються положення ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно ж до ст. ст. 623, 22 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник.

Отже, між цим порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За його відсутності такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок саме між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Відповідно до змісту пункту 1, підпункту 1 пункту 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, ст. 22 ЦК України прямо пропонує відшкодувати тільки ті витрати, які особа зробила (або мусила зробити) для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дітям -круглим сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсії в разі втрати годувальника виплачуються у повному розмірі. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 процентів призначеної пенсії.

Виходячи з вимог діючого законодавства, позивач сплативши Рзаєву О.О. до банківської установи 50% пенсії ( в загальному розмірі 18051,00 грн.) та подавши цей позов на стягнення з навчального закладу переплати в розмірі 9025,00 грн. (25%) в якості шкоди, фактично при повному державному утриманні учня повинен був понести витрати в тому ж розмірі - 50%, так: 25% - учню та 25% - ліцею. 50 % є витратами Пенсійного фонду, які останній вимушений здійснити внаслідок вимог спеціального закону, тому їх не можна кваліфікувати як такі, що зроблені на відновлення права фонду при здійсненні виплат, яке порушив відповідач.

Таким чином, в чому полягають в даному випадку збитки пенсійного фонду та яка шкода нанесена державі останній не пояснив та не довів суду.

Ланцюг причинно-наслідкових зв'язків позивачем по спірним відносинам не доведено.

За умовами ст. 32, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не довів суду, шляхом подання належних доказів, наявності понесених збитків внаслідок вчинення порушень відповідачем.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини щодо фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеності позивачем підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Отже, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 03 березня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова