КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 911/4713/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету

на рішення Господарського суду Київської області

від 04.12.2014

у справі №911/4713/14 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛідАгро», Київська обл., с. Ківшовата,

до Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету, Київська обл., с. Маслівка,

про стягнення 239 689,13 грн.,

за участю представників:

від позивача: Горбуненко В.С. - представник (довіреність №б/н від 25.01.2014);

від відповідача: Стукаленко О.Т. - представник (довіреність №261 від 21.11.2014);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛідАгро» (надалі - ТОВ «ЛідАгро», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету (надалі - Маслівський аграрний технікум ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ, відповідач) про стягнення 229 500,00 грн заборгованості з оплати товару, отриманого за видатковою накладною №258 від 30.10.2013, а також 1 697,63 грн 3% річних та 8 491,50 грн інфляційних, зумовлених порушенням строків виконання зобов'язання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі № 911/4713/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛідАгро» 229 500,00 грн боргу, 1 697,63 грн 3% річних, 8 491,50 грн інфляційної складової боргу, 4 793,78 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Маслівський аграрний технікум ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 16.02.2015.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим просив судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У задоволенні усного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з проведенням перевірки фінансової діяльності підприємства контрольно-ревізійним управлінням, судова колегія відмовила з підстав його необгрунтованості.

16.02.2015 в судовому засіданні колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі матеріали, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «ЛідАгро» поставило Маслівському аграрному технікуму ім. П.Х. Гаркавого БНАУ товар, а саме, карбамід у кількості 54 тонн на загальну суму 229 500,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №258 від 30.10.2013 (а.с. 9).

В подальшому, ТОВ «ЛідАгро» та Маслівським аграрним технікумом ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за 2013 рік, яким сторони встановили, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 229 500,00 грн. (а.с.10).

У зв'язку з наявністю у відповідача заборгованості перед позивачем з оплати поставленого товару, ТОВ «ЛідАгро» направило Маслівському аграрному технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ претензію № 1 від 10.07.2014 з вимогою сплатити борг протягом 7 днів (а.с. 15).

З наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказана претензія була отримана відповідачем 15.07.2014, однак, залишена останнім без задоволення, що змусило позивача звернутися з відповідним позовом до суду (а.с. 24).

Виходячи з аналізу положень статей 174, 181 Господарського кодексу України та статей 202, 205, 639 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вірно зазначив, що відносини, які склалися між сторонами, мають ознаки договору купівлі-продажу, укладеного у спрощений спосіб, за яким на виконання господарської операції по передачі товару покупцеві продавцем надано видаткову накладну.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а тому положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій йдеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ЛідАгро», місцевий господарський суд виходив з того, що на час розгляду спору відповідачем не спростовано факт отримання товару за наявною в матеріалах справи видатковою накладною та не надано доказів його повної оплати.

Суд апеляційної інстанції вважає правильною позицію суду, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (Інформаційний лист Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Таким чином, висновок суду про те, що відповідач зобов'язаний був оплатити вартість товару в момент його отримання та підписання товаророзпорядчих документів, а видаткова накладна, за якою відповідач отримав товар, є самостійною підставою виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар, є правильним та обгрунтованим.

Відповідач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що надані позивачем в обґрунтування позовних вимог первинні документи не можуть вважатися належними доказами, оскільки не містять усіх необхідних реквізитів, передбачених законом. Так, спірна накладна містить посилання на договір купівлі-продажу, умови якого судом першої інстанції не досліджувались.

На переконання колегії суддів дані доводи скаржника не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв'язку з чим вважає їх безпідставними.

Згідно статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/70.

Крім того, підпунктом 2.5 пункту 2 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Водночас, відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Зі змісту видаткової накладної №258 від 30.10.2013 вбачається, що товар був прийнятий представником Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ, про що свідчить підпис на накладній, завірений печаткою відповідача.

Крім видаткової накладної, факт отримання відповідачем товару підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «ЛідАГРО» та Маслівським аграрним технікумом ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ за період 2013 року, підписаним сторонами, який є формою визнання боргу, а дії боржника по його підписанню - визнанням такого боргу.

Слід зазначити, що таку позицію висловлено Верховним Судом України у постанові №26/271 від 24.04.2007.

Приймаючи вищевказаний акт в якості належного доказу, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що підпис особи, яка його підписала засвідчена печаткою Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ, з чого можливо зробити висновок, що печатка на ньому є свідченням скріплення не тільки підпису особи, яка його підписала, а й самого документа.

Уповноважений представник скаржника під час розгляду справи в суді апеляційній інстанції не заперечував проти автентичності відтиску печатки на видатковій накладній, однак повідомив, що в даний час на підприємстві контрольно-ревізійною службою проводиться перевірка фінансової діяльності відповідача у зв'язку проведенням ним господарської операції за спірною видатковою накладною та ймовірним незаконним використанням печатки.

Проте, відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин незаконного вибуття у нього даної печатки, зокрема, матеріалів службового розслідування, звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою про незаконне використання печатки службовою особою, яка повинна нести персональну відповідальність за облік і зберігання печаток, штампів і бланків у відповідності до п.65 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію".

Отже, судова колегія вважає правильною позицію місцевого суду стосовно того, що видаткова накладна №258 від 30.10.2013 є самостійною підставою виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунок за отриманий товар, а наявний на ній відбиток печатки відповідача - свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи в здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що позивач до відзиву на апеляційну скаргу долучив належним чином засвідчену копію податкової накладної, виписаної 30.10.2013 №21 та реєстри виданих податкових накладних продавця та покупця, які підтверджують факт відображення відповідачем у податкових зобов'язаннях оспорюваної ним господарської операції.

Відповідно до вимог статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки доказів оплати вартості отриманого товару відповідачем суду не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 229 500,00 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення вартості неоплаченого товару позивач просив стягнути з відповідача 8 491,50 грн інфляційних втрат та 1 697,63 грн 3% річних за період з 01.08.2014 по 29.10.2014.

Враховуючи вимоги статей 612, 614 Цивільного кодексу України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що несплата заборгованості є порушенням зобов'язання, а тому наявні підстави для застосування встановленої статтею 625 цього Кодексу відповідальності та стягнення з відповідача на користь позивача 8 491,50 грн інфляційних втрат та 1 697,63 грн 3% річних.

Таким чином, заявлені вимоги ТОВ «ЛідАгро» до Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ про стягнення 8 491,50 грн інфляційних втрат та 1 697,63 грн 3% річних є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У скарзі відповідач наголосив на недотриманні принципу рівності учасників судового процесу та принципу змагальності сторін судом, яким здійснено розгляд справи у відсутність скаржника, чим позбавив його тим самим довести належним чином обгрунтованість своїх заперечень щодо позову.

З наведеними доводами судова колегія не погоджується та не знаходить у діях суду порушення процесуальних прав відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про порушення провадження у справі №911/4713/14 була направлена сторонам 05.11.2014, а розгляд справи призначено в судове засідання на 20.11.2014.

З урахуванням надісланої на адресу суду телеграми від 19.11.2014, в якій відповідач просив відкласти розгляд справи після 01.12.2014 у зв'язку з хворобою керівника та необхідністю укладення договору на представництво інтересів відповідача в суді (а.с.27), місцевим судом клопотання було задоволено, а розгляд справи відкладено на іншу дату - 04.12.2014.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом апеляційної інстанції звертається увага на те, що до апеляційної скарги відповідач не долучив будь-яких письмових доказів, які останній мав надати суду першої інстанції за умови його участі в судовому засіданні, а тому судова колегія вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджала розгляду справи, а відтак, місцевий господарський суд правомірно розглянув справу відповідно до положень статті 75 ГПК України у відсутність представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4713/14 відповідає фактичним обставинам справи та прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4713/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4713/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/4713/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий