КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 925/2426/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 11.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сироти Антона Ігоровича на рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 (повне рішення складено 26.01.2015)

у справі №925/2426/14 (суддя Хабазня Ю.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Агросвіт»

до фізичної особи-підприємця Сироти Антона Ігоровича

про стягнення 105 601,87 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Сироти А.І. на користь ТОВ НВФ «Агросвіт» 42 117,65 грн. основного боргу за отриманий товар, 16 005,83 грн. 30% річних, 1 162,47 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ФОП Сирота Антон Ігорович звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 14.02.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №925/2426/14 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні та надав свої пояснення щодо суті спору й заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП Сироти А.І. - без задоволення.

Відповідач та представник відповідача брали участь у судовому засіданні, надавали свої пояснення й підтримували доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу ФОП Сироти А.І. задовольнити, а рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою «Агросвіт» (продавець) та фізичною особою-підприємцем Сиротою Антоном Ігоровичем (покупець) укладено договір №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується здійснити постачання товарів безпосередньо пов'язаних з технологічними процесами виробництва сільськогосподарської продукції, покупцю/виробникові такої сільськогосподарської продукції, а саме: насіння, засоби захисту рослин, добрива (товар), який покупець зобов'язується прийняти та оплатити, відповідно до п. 1.2. цього договору на умовах, що вказуються сторонами в доповненнях.

Згідно з п. 1.2. договору загальна кількість товару, «еквівалент ціни товару», «погоджений курс», асортимент, ціна строки поставки, оплати та умови оплати товару, що постачається за даним договором визначаються сторонами на кожну окрему партію товару у доповненнях до нього.

Відповідно до п. 4.1. договору покупець зобов'язується оплатити прийнятий ним товар в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, в строки, встановлені в доповненнях до цього договору. Сторони за окремим доповненням до цього договору можуть вибрати іншу форму оплати за переданий товар.

Пунктом 11.4. договору передбачено, що відповідно до ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання, продавець може вимагати від покупця, а останній зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 30% річних від простроченої суми.

Також 21.05.2013 між сторонами укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту №1/тк до договору №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 21.05.2013.

Відповідно до п. 1.1. доповнення продавець передає, а покупець приймає товар, що вказаний нижче, на умовах товарного кредиту з процентною ставкою 0,01% від суми переданого товару, що передається за цим доповненням на весь строк кредитування, який вказаний в п. 2.1. доповнення.

Згідно з п. п. 2.1., 3.1 доповнення покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 27.05.2013 в сумі 1 904,76 грн., що становить 30% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 10.08.2013 в сумі 1 904,76 грн., що становить 30% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 10.10.2013 в сумі 2 539,68 грн., що становить 40% вартості товару. Загальна вартість товару, що передається за цим доповненням складає 6 349,20 грн.

21.05.2013 між сторонами укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту №2/тк до договору №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 21.05.2013.

Відповідно до п. 1.1. даного доповнення продавець передає, а покупець приймає товар, що вказаний нижче, на умовах товарного кредиту з процентною ставкою 0,01% від суми переданого товару, що передається за цим доповненням на весь строк кредитування, який вказаний в п. 2.1. доповнення.

Згідно з п. п. 2.1., 3.1 доповнення №2/тк покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 27.05.2013 в сумі 34 079,00 грн., що становить 50% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 10.10.2013 в сумі 34 079,00 грн., що становить 50% вартості товару. Загальна вартість товару, що передається за цим доповненням складає 68 158,00 грн.

06.06.2013 між сторонами укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту №3/тк до договору №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 21.05.2013.

Відповідно до п. 1.1. даного доповнення продавець передає, а покупець приймає товар, що вказаний нижче, на умовах товарного кредиту з процентною ставкою 0,01% від суми переданого товару, що передається за цим доповненням на весь строк кредитування, який вказаний в п. 2.1. доповнення.

Згідно з п. п. 2.1., 3.1 доповнення покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 10.06.2013 в сумі 7 593,14 грн., що становить 30% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 10.08.2013 в сумі 7 593,14 грн., що становить 30% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 10.10.2013 в сумі 10 124,18 грн., що становить 40% вартості товару. Загальна вартість товару, що передається за цим доповненням складає 25 310,45 грн.

Позивач зазначає, що поставив відповідачу товар на загальну суму 99 817,65 грн., що підтверджується видатковими накладними №ЧФ/05-200 від 21.05.2015, №ЧФ/05-201 від 21.05.2013, №ЧФ/06-052 від 06.06.2013 (а. с. 25-26).

Однак, відповідач здійснив лише частково оплату за поставлений товар, у зв'язку з чим, у грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Агросвіт» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної-особи підприємця Сироти Антона Ігоровича про стягнення 105 601,87 грн., з яких 77 554,69 грн. основної заборгованості та 28 047,18 грн. 30% річних.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Агросвіт» підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ НВФ «Агросвіт» поставив відповідачу товар на загальну суму 99 817,65 грн.

Звертаючись до місцевого господарського суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач за договором розрахувався частково, здійснивши оплату за отриманий товар в сумі 22 262,96 грн.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що відповідач здійснив оплату за поставлений товар в сумі 57 700,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №@2PL103698 від 02.10.2013, №@2PL001330 від 12.12.2013, №@2PL731355 від 24.10.2013 (а. с. 34-36).

Стосовно тверджень апелянта, що за решту поставленого товару він розрахувався готівковими коштами, передавши їх торговому представнику ТОВ НВФ «Агросвіт» Білому І.І., що підтверджується тим, що 01.09.2014 торговий представник позивача надав відповідачу розписку, в якій зазначено, що станом на 01.09.2014 ФОП Сирота А.І. розрахувався за поставлений товар готівковими коштами повністю та заборгованості перед позивачем немає, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 4.1. договору №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 21.05.2013 передбачено, що покупець зобов'язується оплатити прийнятий ним товар в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, в строки, встановлені в доповненнях до цього договору. Сторони за окремим доповненням до цього договору можуть вибрати іншу форму оплати за переданий товар.

В пунктах 2.1. доповнень про поставку товарів на умовах товарного кредиту №1/тк від 21.05.2013, №2/тк від 21.05.2013, №3/тк від 06.06.2013 до договору №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 21.05.2013 визначено, що покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок відповідача у визначеній сумі та до визначеного часу.

Інших доповнень до договору поставки, укладеного між сторонами, які б змінювали порядок розрахунків за поставлений товар в матеріалах справи відсутні.

Отже, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що він розрахувався перед позивачем у готівковій формі, оскільки умовами договору поставки передбачено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі.

Щодо посилань відповідача на наявність кримінального провадження №0000010, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, яке відкрито стосовного Білого І.І. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, визнанні господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду у кримінальному проваджені, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішені спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній вирок суду у кримінальній справі щодо встановлення вини Білого І.І. у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, то суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання відповідача на наявність відкритого кримінального провадження №0000010.

Крім того, як було зазначено вище, відповідач порушив умови п. 4.1. договору №138 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 21.05.2013 щодо форми розрахунку за поставлений товар.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, те що в матеріалах справи наявні докази лише щодо часткової оплати поставленого товару, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення основної заборгованості в сумі 42 117,65 грн.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору, у визначений договором строк в повному обсязі оплату товару не здійснив, тобто є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 11.4. договору сторони визначили інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання - 30%.

Оскільки відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку з оплати поставленого товару не виконав, прострочивши виконання грошового зобов'язання, позивач здійснив розрахунок 30% річних у сумі 28 047,18 грн.

Місцевий господарський суд перевіривши розрахунок 30% річних, який здійснено позивачем, дійшов висновку, що вимога ТОВ НВФ «Агросвіт» підлягає задоволенню частково у розмірі 16 005,83 грн.

Київський апеляційний господарський суд провівши перерахунок 30% річних, встановив, що розрахунок, який здійснено господарським судом Черкаської області є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено стягнення 30% річних у розмірі 16 005,83 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сироти Антона Ігоровича - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сироти Антона Ігоровича на рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 у справі №925/2426/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/2426/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.І. Лобань