ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 р. Справа № 923/31/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Херсон

до: Виконавчого комітету Херсонської міської ради, м. Херсон

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона", м. Херсон

про зобов'язання виконати рішення адміністративної колегії Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.04.2014р. № 32-р/к

за участю представників сторін:

від позивача: Андрюк А.М., уповн. представник, довіреність № 8-3/83 від 20.01.2015р.;

від відповідача: Феєр А.Ю., уповн. представник, довіреність № 9-72-9/21 від 22.01.2015р;

від 3-ї особи: Предейн А.К., уповн. представник, довіреність № 01/04-08/940 від 25.05.2014р; Глоба К.М., уповн. представник, довіреність № 01/04-02/841 від 18.04.2014р.

Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (позивач) до Виконавчого комітету Херсонської міської ради (відповідач) з вимогою зобов'язати відповідача виконати рішення Адміністративної колегії позивача від 28.04.2014р. № 32-р/к по справі № 73/1-13 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Позов обґрунтовано твердженнями про протиправне невиконання відповідачем вказаного рішення у встановлений у ньому строк, положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" ("рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання"), ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" ("рішення органу та територіального відділення Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені у рішенні строки"), ст. 25 цього ж Закону ("Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України, у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають позови до суду про зобов'язання виконати рішення органів цього Комітету").

Відповідач надав відзив, згідно з яким позов не визнає, просить відмовити повністю в задоволені позову, стверджуючи про відсутність у відповідача повноважень на здійснення дій, до вчинення яких відповідача зобов'язано рішенням Адміністративної колегії позивача від 28.04.2014р. № 32-р/к, та про невідповідність нормам чинного законодавства у галузі житлово-комунальних послуг вимог п. 3 резолютивної частини цього ж рішення позивача.

Ухвалою суду від 05.02.2015р. Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона" залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (третя особа).

Третя особа надала відзив на позовну заяву, згідно з яким проти позову заперечує, з підстав аналогічних тим, які вказано у відзиві відповідача на позовну заяву.

Від учасників судового процесу до суду не надходило будь-яких заяв та клопотань щодо судового засідання 03.03.2015р.

Після закінчення розгляду справи, в судовому засіданні 03.03.2015р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників учасників судового процесу, суд, -

в с т а н о в и в:

28.04.2014р. Адміністративною колегією Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - ХОТВ АМКУ) було прийнято рішення № 32-р/к за результатами розгляду справи № 73/1-13 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Виконавчим комітетом Херсонської міської ради (надалі - Рішення № 32).

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення № 32 бездіяльність Виконавчого комітету Херсонської міської ради (надалі - Виконком), яка полягає у не встановленні порядку проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) та не затвердженні розміру плати за проведення цих видів робіт, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 7 ст. 50, ст. 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді створення умов для вчинення суб'єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення № 32 Виконком зобов'язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції протягом трьох місяців з дня отримання Рішення № 32, шляхом встановлення порядку проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) у м. Херсоні, а також, шляхом затвердження розміру плати за ці види робіт.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини Рішення № 32 Виконком зобов'язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом встановлення протягом трьох місяців з дня прийняття рішення про затвердження порядку проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) у м.Херсоні, тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до належного економічного обґрунтування витрат на ці послуги з урахуванням витрат на проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки).

Рішення № 32 обґрунтоване нормами, зокрема, ст.ст. 11, 28, 46 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", положеннями п.2 та п.24 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", твердженнями про протиправність бездіяльності Виконкому з невстановлення порядку проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту, та незатвердження розміру плати за ці види робіт, а також, твердженнями про ущемлення інтересів споживачів - фізичних осіб (мешканців м. Херсона) внаслідок такої бездіяльності.

ХОТВ АМКУ надіслало Виконкому Рішення № 32 до виконання, з супровідним листом від 08.05.2014р. № 5-2/857, рекомендованим листом з повідомленням. Згідно відмітки у поштовому повідомленні про вручення даного листа, копію Рішення № 32 отримано Виконкомом 13.05.2014р.

Факт отримання Рішення № 32 від ХОТВ АМКУ для виконання Виконкомом не заперечується, що слідує, зокрема, з відзиву на позовну заяву. Тобто, цей факт не є спірним при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції" забороняються дії чи бездіяльність органів місцевого самоврядування, що полягають у схиленні суб'єкта господарювання до порушень законодавства про захист економічної конкуренції, створенні умов для вчинення таких порушень чи їх легітимації.

Відповідно до п. 7 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є вчинення дій, заборонених згідно з ст. 17 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України, зокрема, адміністративної колегії територіального відділення цього Комітету, є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення, що прийняті адміністративною колегією територіального відділення Антимонопольного комітету України у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть бути перевірені за заявою осіб, які брали участь у справі, або за власною ініціативою Антимонопольного комітету України у порядку встановленому цим Комітетом. На час проведення такої перевірки Антимонопольний комітет може зупинити виконання рішення, яке перевіряється, про що письмово повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. При цьому, дія рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зупиняється на час розгляду господарським судом справи про визнання недійсним цього рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів, суб'єктів господарювання та у зв'язку із порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України, територіальне відділення Антимонопольного комітету України подають позови до суду, зокрема, про зобов'язання виконати рішення органів цього Комітету.

Рішення № 32 не було оскаржено Виконкомом до суду а ні в порядку, встановленому нормою спеціального закону (ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), а ні в будь-якому іншому порядку. Виконком не подавав заяву до Антимонопольного Комітету України про перевірку Рішення № 32 у порядку встановленому ч. 1 ст. 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Станом на теперішній час Рішення № 32 не скасовано, не визнано недійсним, тому вказане рішення є обов'язковими до виконання Виконкомом. Проте, до цього часу Виконкомом не здійснено дії, до вчинення яких Виконком зобов'язано у відповідності до п. 2 та п. 3 резолютивної частини Рішення № 32.

У п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", із змінами та доповненнями, роз'яснено, що вирішуючи спори, пов'язані із зобов'язанням виконати рішення Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Разом з тим, у п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р № 6 "Про судове рішення", із змінами та доповненнями, роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності, зокрема, з нормами матеріального і процесуального права.

Статтею ж 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, судом при розгляді даної справи досліджується та оцінюється на відповідність вимогам діючого законодавства лише вказаний у п. 2 та п. 3 резолютивної частини рішення № 32, визначений позивачем для Виконкому, як для виконавчого органу місцевого самоврядування, спосіб припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності врегульовано Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Відповідно до ст. 20 цього Закону державний метрологічний контроль та нагляд стосовно засобів вимірювальної техніки поширюється на вимірювання, результати яких використовуються, зокрема, під час торговельно-комерційних операцій і розрахунків між покупцем (споживачем) і продавцем (постачальником, виробником, виконавцем), у тому числі у сферах побутових і комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього ж Закону складовою державного метрологічного контролю є повірка засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, випускаються з серійного виробництва, ремонту та у продаж, видаються напрокат, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Згідно з ч. 10 цієї ж статті місцеві органи виконавчої влади повинні сприяти проведенню повірки засобів вимірювальної техніки на місці їх експлуатації, у тому числі: надавати відповідні приміщення, забезпечувати допоміжним персоналом і транспортом, повідомляти власників і користувачів засобів вимірювальної техніки про час і місце проведення повірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" підприємства, організації та фізичні особи оплачують метрологічні роботи, пов'язані із здійсненням на госпрозрахункових засадах усіх видів державного метрологічного контролю, зокрема, повірку засобів вимірювальної техніки, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012р. № 805 затверджений Порядок оплати метрологічних робіт і послуг, яким визначено механізм оплати підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями метрологічних робіт, пов'язаних із здійсненням на госпрозрахункових засадах усіх видів державного метрологічного контролю, визначених ст. 21 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", та послуг, передбачених ч. 4 ст.15 цього ж Закону. Згідно з п. 2 даного Порядку замовники оплачують, серед іншого, роботи з повірки засобів вимірювальної техніки. Згідно з п. 3 даного Порядку вартість цих робіт розраховується відповідно до Методики визначення вартості метрологічних робіт і послуг, що затверджується Мінекономрозвитку.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" .

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно з ст. 11 цього ж Закону виконавчими органами рад, зокрема, міських рад є їхні виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ст. 16 цього ж Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 цього ж Закону органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 цього ж Закону виконавчий комітет відповідної ради, зокрема, міської ради, може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів відповідної ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 цього ж Закону виконавчий комітет відповідної ради, зокрема, міської ради, в межах своїх повноважень приймає рішення.

Відповідно до ст. 17 цього Закону відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 18 цього ж Закону відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Повноваження виконавчих органів відповідних рад, зокрема, міських рад, в галузі бюджету, фінансів і цін встановлено ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Цією статтею передбачено, що до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Повноваження виконавчих органів відповідних рад, зокрема, міських рад, в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку встановлено ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно ж до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить:

1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм;

2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону;

3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням;

4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

5) управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації;

6) забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості;

7) встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців;

8) інформування населення відповідно до законодавства про реалізацію місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також щодо відповідності якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам;

9) укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг;

10) здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг;

11) проведення моніторингу виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства;

12) вирішення інших питань у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на:

- комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги ці послуги поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" при встановленні цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який (яка) не підлягає встановленню цими національними комісіями.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" затверджено, зокрема:

- Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення;

- Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

- Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення визначає механізм формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Цей Порядок застосовується під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та органами місцевого самоврядування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку таких тарифів.

Відповідно до п. 24 цього Порядку до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов'язані із збутом послуг з централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, зокрема, витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата.

Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) визначає механізм формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які надають вказані послуги. Цей Порядок застосовується під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб'єктів господарювання та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку тарифів.

Відповідно до п. 16 цього Порядку до складу витрат на збут послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) включаються витрати, безпосередньо пов'язані із збутом послуг споживачам, зокрема, витрати на проведення планових періодичних повірок, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку холодної води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, а також витрати на формування обмінного фонду квартирних засобів обліку холодної води.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Як встановлено судом, нормами Законів України "Про метрологію та метрологічну діяльність", "Про житлово-комунальні послуги" та "Про місцеве самоврядування в Україні" для виконавчих органів відповідних рад, зокрема, міських рад, не передбачено повноважень на встановлення порядку проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки).

Вказане є підставою для відмови в задоволенні позову, стосовно позовних вимог про зобов'язання Виконкому виконати п. 2 резолютивної частини рішення № 32, в частині зобов'язання Виконкому встановити порядок проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) у м. Херсоні.

Відповідно ст. 5 Закону України "Про природні монополії" господарська діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення належить до сфери діяльності суб'єктів природних монополій.

Відповідно ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" господарська діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, зокрема, віднесено:

- здійснення ліцензування господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами), а також, розроблення і затвердження відповідних ліцензійних умов, контроль за їх дотриманням;

- встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10.08.2012р. № 279, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31.08.2012р. за № 1468/21780, затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, які є чинними по теперішній час.

Згідно з п.1.2. цих Ліцензійних умов, дані умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять (мають намір провадити) діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно з п. 1.4. цих Ліцензійних умов Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, здійснює ліцензування господарської діяльності:

- суб'єктів господарювання, які надають (мають намір надавати) послуги з централізованого водопостачання (виробництво, транспортування та постачання питної води споживачам) та/або централізованого водовідведення (відведення та/або очищення комунальних та інших стічних вод) в одному чи декількох населених пунктах в межах території однієї області (включаючи Автономну Республіку Крим, міста Київ та Севастополь), чисельність або сукупна чисельність населення яких становить більше ніж тридцять тисяч осіб та обсяги реалізації послуг яких становлять відповідно: з централізованого водопостачання - більше ніж триста тисяч метрів кубічних на рік; з централізованого водовідведення - більше ніж двісті тисяч метрів кубічних на рік;

- суб'єктів господарювання, системи централізованого водопостачання та водовідведення яких розташовані на території двох або більше областей (включаючи Автономну Республіку Крим, міста Київ та Севастополь);

- підприємств з іноземними інвестиціями, які надають (мають намір надавати) послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким чином, норми закону (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") не розмежовують господарську діяльність централізованого водопостачання та централізоване постачання холодної води, зокрема, й з використанням внутрішньобудинкових систем. Окремі ліцензійні умови з провадження господарської діяльності з централізованого постачання холодної води, з використанням внутрішньобудинкових систем, державними регуляторами не затверджувалися.

Виходячи з наведених положень законодавства слідує, що встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення в м.Херсоні (зокрема, які надаються населенню м.Херсона) належить до повноважень відповідної Національної комісії. Вказане не заперечується жодним з учасників судового процесу.

Частиною 3 ст. 28 Закону України витрати на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги, зокрема, з водопостачання. Згідно з п. 24 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення та п. 16 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) такі витрати віднесено до складових вказаних тарифів.

Виходячи з наведених положень законодавства слідує, що складовими тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення є витрати на проведення періодичної повірки приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту.

Також, з наведених положень законодавства слідує, що законами та підзаконними нормативними актами, якими врегульовано відносини у сфері комунальних послуг, не передбачено при встановленні відповідним державним регулятором (Національною комісією) тарифу, зокрема, на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, одночасного (додаткового) встановлення тарифу (затвердження розміру плати) іншим регулятором (у даному випадку - Виконком) на роботи (послуги), витрати на виконання яких враховані (є складовими) затвердженого Національною комісією тарифу на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Вказане є підставою для відмови в задоволенні позову, стосовно позовних вимог про зобов'язання Виконкому виконати п. 2 резолютивної частини рішення № 32, в частині зобов'язання Виконкому затвердити розмір плати за проведення робіт з періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки).

Пункти 2 та 3 резолютивної частини рішення № 32 є взаємопов'язаними: зобов'язання згідно п. 3 резолютивної частини Рішення № 32 має бути виконано Виконкомом після виконання Виконкомом зобов'язання, яке вказано у п. 2 резолютивної частини Рішення № 32. За таких обставин, за висновку суду про відсутність підстав для задоволення позову, в частині зобов'язання Виконкому до виконання п. 2 резолютивної частини рішення № 32, позовні вимоги про зобов'язання Виконкому до виконання п. 3 резолютивної частини рішення № 32, також, не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог в цій частині має бути відмовлено.

Також, суд зазначає, що згідно чинної редакції Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (з урахуванням змін внесених до нього постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 532) до складових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не віднесено витрати на проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води, їх обслуговування і ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки). Вказане є додатковою підставою для відмови у позові, в частині позовних вимог про зобов'язання Виконкому до виконання п. 3 резолютивної частини рішення № 32.

Відповідно до ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 12 ст.5 Закону України "Про судовий збір" Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у справах, що вирішуються на підставі законодавства про захист економічної конкуренції та законодавства про здійснення державних закупівель звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 11.03.2015р.

Суддя К.В. Соловйов