ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 р. Справа № 914/63/15

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго», Львівська обл., м. Жовква;
про:стягнення 34700,56 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача:Старчик А.А. - представник (довіреність №14-90 від 18.04.2014р.);
від відповідача:Панас Ю.А. -представник (довіреність №40 від 23.01.2015р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

13.01.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Позивач) до Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго» (надалі - Відповідач) про стягнення 34700,56 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 15.01.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 02.02.2015р. На підставі клопотання відповідача, суд відклав розгляд справи на 05.03.2015р., про що виніс відповідну ухвалу.

Представник позивача в судове засідання 05.03.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просить суду позов задоволити повністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір про купівлі-продажу природного газу №13/3745-ТЕ-21, на виконання якого позивачем (продавцем) було поставлено відповідачу (покупцю) природний газ на загальну суму 542617,57 грн. Покупець зобов'язувався оплатити газ протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок здійснити до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором (в частині оплати поставленого газу) відповідач виконав зі значним запізненням, оскільки остаточний розрахунок здійснив лише 02.04.2014р. Відтак, на думку представника позивача, відповідач у зв'язку з простроченням оплати за договором, повинен сплатити постачальнику 7162,98 інфляційних втрат, 19087,51 грн. пені, 8450,08 грн. три відсотки річних.

Представник відповідача в судове засідання 05.03.2015р. з'явився, через канцелярію суду подав клопотання, яким просить суд на підставі ч. 2 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 50%. Клопотання обґрунтовує тим, що заборгованість за договором виникла не з вини відповідача, а в зв'язку із заборгованістю безпосередніх споживачів природного газу перед КП «Жовкватеплоенерго». Також додав, що відповідач являється комунальним підприємством і перебуває у вкрай важкому фінансовому становищі, зокрема, лише заборгованість держави перед КП «Жовкватеплоенерго» по відшкодуванню різниці в тарифах за 2 роки, на сьогодні складає 959490,00 грн., дебіторська заборгованість складає 1247400,00 грн., в т.ч. населення - 1044600,00 грн. Крім цього, зазначив, що відповідач не погоджується з нарахуванням пені, 3% річних та інфляційних з 14.02.2013р., оскільки акт приймання-передачі газу підписаний сторонами лише 22.01.2014р. Відтак, зважаючи на викладене та той факт, що заборгованість за договором погашена відповідачем у повному обсязі, просить суд клопотання задоволити.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/3745-ТЕ-21 (надалі - Договір), відповідно п. 1.1. якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (відповідача) природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, надалі газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 542617,57 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі природного газу від 22.01.2014р.

В пункті 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що всупереч умовам Договору одержаний товар в строки, визначені п. 6.1. Договору оплачений відповідачем не був, зокрема, 25.02.2013р. здійснено оплату в розмірі 300000,00 грн., 24.02.2014р. - 26805,44 грн., а 02.04.2014р. відбулося повне погашення боргу, що підтверджується випискою позивача з операцій по КП «Жовкватеплоенерго».

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено вище судом, оплата за поставлений газ здійснена відповідачем із порушенням строку, обумовленого в п. 6.1. Договору, що в свою чергу не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 19087,51 грн. пені.

За змістом п. 1.7. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Суд, проаналізувавши розрахунок пені зазначає, що такий проведений позивачем неправильно, всупереч приписам п. 1.7. вказаної Постанови, оскільки нарахування пені здійснювалося з 14 з числа місяця наступного за місяцем поставки газу (останній день, коли відповідач мав розрахуватися за товар), а не з наступного дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Перерахувавши заявлену до стягнення пеню, господарський суд відмічає, що така за його обрахунком повинна складати 18535,16 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просить суд на підставі ст. 233 ГК України зменшити розмір пені, оскільки відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив Пленум ВГС України в пп. 3.17.4. п. 3.17. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд, дослідивши наявність підстав, передбачених ст. 551 ЦК України для зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене органом державної влади з метою забезпечення безперервного постачання населенню теплової енергії, не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), враховуючи той факт, що станом на день подання позовної заяви відповідач повністю розрахувався за товар, беручи до уваги збитковість діяльності підприємства, яка підтверджується Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2014р., Балансом (Звітом про фінансовий стан) на 31.12.2014р., Розрахунком обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію надану населенню, а також зважаючи на заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає за можливе зменшити її розмір на 30% і стягнути з відповідача пеню в розмірі 12974,61 грн.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або

Як вбачається з позовної заяви, крім пені, позивач просить суд стягнути з відповідача 7162,98 грн. інфляційних втрат та 8450,08 грн. три відсотки річних.

Перерахувавши інфляційні суд зазначає, що такі розраховані невірно, всупереч вимогам Інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», зокрема, інфляційні розраховувалися в сукупності за період, а не за кожен місяць окремо. Однак, інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 7162,98 грн., оскільки розмір інфляційних втрат обрахованих судом є більшим від того, який заявлений позивачем.

Здійснивши перерахунок 3% річних, господарський суд приходить до висновку, що річні підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 8360,89 грн., так як їх нарахування проведено позивачем всупереч п. 1.7. Постанови ВГС України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем неправомірно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні з 14.02.2013р., оскільки акт приймання-передачі природного газу підписано сторонами лише 22.01.2014р., зважаючи на таке.

За умовами п. 6.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В акті приймання-передачі природного газу від 22.01.2014р. зазначено, що цей акт укладається відповідно до Договору №13/3745-ТЕ-21 від 31.01.2013р. і за цим актом передається газ, який був поставлений в січні 2013 року.

Таким чином, оскільки фактична поставка природного газу відбулася в січні 2013р., то незалежно від дати складення самого акту, яким ця поставка оформлена, відповідач повинен був здійснити розрахунок за одержаний товар не пізніше 14.02.2013р.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що п. 4.3. Постанови Пленуму ВГС України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго» (80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Л. Українки, 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 12974,61 грн. пені, 7162,98 грн. інфляційних втрат, 8360,89 грн. три відсотки річних та 1793,20 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 10.03.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.