КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/22133/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №1417/07 від 18.12.2014 року державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року

у справі № 910/22133/14 (суддя - Цюкало Ю.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»

до державного підприємства з питань поводження з відходами як

вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси»)

про стягнення грошових коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Локшин А.В., представник за довіреністю б/н від 12.01.2015 року;

Шагін О.В., представник за довіреністю б/н від 13.01.2015 року,

від відповідача: Клименко В.О., представник за довіреністю №16 від 30.01.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») (відповідач у справі) про стягнення 178 051,99 грн, з яких 154 802,82 грн сума заборгованості по лізинговим платежам, 14 071,45 грн пеня, 1 892,34 грн 3% річних та 7 285,38 грн інфляційні втрати (а.с. 5-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе за договором фінансового лізингу №858-FL від 30.04.2013 року зобов'язань щодо несвоєчасної та неповної оплати лізингових платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року позовні вимоги позивача задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною («Укрекоресурси») на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» 154 802, 82 грн боргу, 14 071,45 грн - пені, 1 892, 34 грн - 3 % річних, 7 285,38 грн - інфляційних втрат та судові витрати - 3 561,03 грн (а.с.113-119).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем зобов'язань щодо сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу №858-FL від 30.04.2013 року, а тому посилаючись на положення ст. ст. 509, 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг» та умов договору суд визнав позовні вимоги позивача правомірними.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач, державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною («Укрекоресурси»), 18.12.2014 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі №910/22133/14 скасувати повністю та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі відповідач стверджує, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи. Так, на думку апелянта, враховуючи одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №858-FL від 30.04.2013 року товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» та повернення предмету лізингу позивачу у справі, у останнього відсутнє право вимагати сплати вартості предмета лізингу, яке входить у складову лізингових платежів, оскільки майно вже повернуте і до відповідача як лізингоодержувача предмет лізингу у власність не перейшло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 року апеляційну скаргу №1417/07 від 18.12.2014 року державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі №910/22133/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 16.02.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року розгляд справи №910/22133/14 призначено здійснити у складі: головуючого судді - Жук Г.А., суддів - Мальченко А.О., Сухового В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року, враховуючи неявку у судове засідання представників позивача, розгляд справи було відкладено на 02.03.2015 року.

18.02.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» надійшов відзив б/н від 17.02.2015 року (вх. №09-11/2985/15) на апеляційну скаргу, в якому позивач, посилаючись на п.п. 7.4, 7.7, 11.4 договору фінансового лізингу №858-FL від 30.04.2013 року та ст. ст. 628, 629, 653 Цивільного кодексу України, зазначає про обов'язковість сплати відповідачем простроченої заборгованості по лізинговим платежам, яка виникла до моменту розірвання договору, а тому вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими і просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 02.03.2015 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі №910/22133/14 скасувати повністю та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Представники позивача у судовому засіданні 02.03.2015 року заперечили проти вимог державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

30.04.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (лізингодавець за договором, позивач у справі) та державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (лізингоодержувач за договором, відповідач у справі) був укладений договір фінансового лізингу №858-FL, відповідно до п. 1.1. якого, лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до Договору) (далі - Специфікація), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору (а.с. 8- 27).

Згідно з п. 1.2. договору, строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно з Графіком сплати лізингових платежів (додаток 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу (далі - Акт приймання-передачі) за формою, встановленою лізингодавцем.

Відповідно до додатку № 1 до договору (специфікація) предметом лізингу є: 2 сміттєвоза Hidro-Mak HRP-20, 2012 року випуску, марка Ford, модель Cargo 2532 DC, загальною вартістю 2 248 192,24 грн.

Сторони п. 3.1. договору погодили, що приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформляється шляхом складання Акту приймання-передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам, встановленим лізингоодержувачем умовам і специфікаціям, та умовам договору. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін і скріплюється печатками сторін згідно з вимогами законодавства України. Передача предмета лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування у будь-якому випадку відбувається не раніше дати фактичного отримання предмета лізингу від відповідного продавця предмета лізингу.

07.05.2013 року на виконання умов договору позивач, як лізингодавець, передав, а державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси»), як лізингоодержувач, прийняв предмет лізингу, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 07.05.2013 року, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками позивача та відповідача (а.с. 43).

Як визначено п. 6.1. договору, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору.

Згідно з п. 6.2. договору, лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: частину вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмет лізингу.

Відповідно до п. 6.3. договору, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід'ємною частиною.

Пунктом 6.4. договору сторони визначили, що лізингові платежі складаються з: перший лізинговий платіж, що складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу; авансу вартості предмета лізингу, що відшкодує частину вартості предмета лізингу.

Періодичні лізингові платежі включають перший періодичний лізинговий платіж: винагорода лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу лізингодавцем за договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу лізингоодержувачу; другий і всі наступні періодичні лізингові платежі, що складаються із: відшкодування вартості предмета лізингу; винагорода лізингодавця.

Згідно з п. 6.6. договору, кожний черговий лізинговий платіж лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати не пізніше дати вказаної в додатку 2.

Додатковими угодами №1 від 24 липня 2013 року, №2 від 20 серпня 2013 року, №4 від 31 березня 2014 року, 5 від 30 квітня 2014 року сторонами вносились зміни до графіку сплати лізингових платежів (а.с. 28-42).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечено відповідачем, останній прострочив оплату лізингових платежів за квітень 2014 року та травень 2014 року на загальну суму 154 802,82 грн.

У зв'язку з існуванням заборгованості товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» звернулося до Державного підприємства «Укрекоресурси» з повідомленням (вих. №1703/06 від 11.06.2014 року) про розірвання договору фінансового лізингу №858-FL від 30.04.2013 року з дати отримання такого повідомлення та вимогою сплатити існуючий борг і повернути предмет лізингу у відповідності до умов договору (а.с. 110). Надіслане повідомлення було отримане лізингоодержувачем (відповідачем у справі) 16.06.2014 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією накладної №1857782 (а.с. 109).

Пунктом 7.1.1. договору передбачено, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, це вважається істотним порушенням умов договору.

У випадку виникнення будь-якої події невиконання зобов'язань, передбаченої в п.п. 7.1.1-7.1.5 договору лізингодавець має право на свій власний розсуд, серед іншого, розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмета лізингу; вилучити предмет лізингу, в тому числі і на підставі виконавчого напису нотаріуса та застосувати такі заходи як окремо, так і в сукупності. При цьому, всі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. (п. 7.2. договору).

Аналогічні положення визначені сторонами також у п.п. 11.1., 11.2. договору, де закріплене право лізингодавця на одностороннє розірвання договору фінансового лізингу та обов'язок лізингоодержувача сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу.

Частиною 1 ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи умови договору, існування у відповідача заборгованості зі сплати лізингових платежів за квітень та травень 2014 року, не вчинення відповідачем дій, спрямованих на усунення порушення зобов'язань та продовження користування предметом лізингу (п. 7.5. договору), колегія суддів дійшла висновку, що договір фінансового лізингу №858-FL від 30.04.2013 року є розірваним в односторонньому порядку з 16.06.2014 року (тобто відповідно до п. 11.4 договору з дати отримання відповідачем повідомлення №1703/06 від 11.06.2014 року про розірвання договору). Факт розірвання договору сторонами не заперечується.

07.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 4125 про вилучення та повернення відповідачем на користь позивача предмету лізингу (а.с. 100).

Наявним в матеріалах справи Актом державного виконавця від 28.08.2014 року підтверджується факт вилучення у відповідача та передачі позивачу предмету фінансового лізингу.

Як стверджує позивач, грошові зобов'язання зі сплати лізингових платежів, які виникли ще до моменту розірвання договору, у сумі 154 802,82 грн державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») у відповідності до умов договору не виконало, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зі змісту укладеного сторонами 30.04.2013 року договору №858/FL вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» унормовано, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно п.3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 16 наведеного Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, згідно вимог Закону за користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати плату - лізингові платежі. Порядок сплати та структура лізингових платежів визначається сторонами в договорі. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що незважаючи на те, що лізинговий платіж може включати в себе декілька складових, в тому числі й суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, лізинговий платіж є єдиним платежем, який сплачується згідно договору, його не можна розцінювати як декілька самостійних платежів.

Київський апеляційний господарський суд звертає увагу, що як вбачається із розрахунку суми заборгованості (а.с.44), лізингові платежі у сумі 154 802,82 грн, які просить стягнути позивач, нараховані ним і підлягали сплаті відповідачем за час користування предметом лізингу за квітень-травень 2014 року, тобто ще до моменту розірвання договору (16.06.2014 року) та до повернення предмета лізингу позивачу (28.08.2014 року).

Окрім цього, Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом, що регулює відносини фінансового лізингу, не встановлено, що правовими наслідками повернення майна у разі дострокового розірвання договору лізингу є звільнення лізингоодержувача від обов'язку сплати лізингових платежів, яке виникло ще до моменту розірвання договору, які в тому числі включають суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу, як і не встановлено, що лізингоодержувач звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання, що виникло ще до розірвання договору. Навпаки, згідно норм чинного законодавства, та умов договору фінансового лізингу №858/FL від 30.04.2013 року (п.п. 1.1, 6.1., 7.3, 7.4., 11.1, 11.4 договору) лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі, а лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість, і одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України).

В силу вимог частин 1, 2 статті 193 ГК України, ст. ст. 526, 257, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахування встановлених обставин справи, та доведеності товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» існування у Державного підприємства «Укрекоресурси» 154 802,82 грн заборгованості по лізинговим платежам, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позову у цій частині.

Предметом позову у даній справі є також вимоги про стягнення з державного підприємства «Укрекоресурси» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» 14 071,45 грн пені, 1 892,34 грн 3% річних та 7 285,38 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо строків оплати лізингових платежів.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.9.2.1. договору за порушення обов'язку зі своєчасної сплати лізингових та інших платежів, передбачених договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла у період такого порушення зобов'язань, нарахованої на суму непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, та відшкодовує усі збитки, завдані лізингоодержувачем лізингодавцеві, понад вказану пеню.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України унормовано, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом міста Києва встановлено, матеріалами справи підтверджено і відповідачем не заперечується факт порушення строків оплати лізингових платежів у квітні-травні 2014 року.

З огляду на викладене, висновки господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 14 071,45 грн пені, 1 892,34 грн 3% річних та 7 285,38 грн інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі №910/22133/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу №1417/07 від 18.12.2014 року державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі №910/22133/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі №910/22133/14 залишити без змін.

3. Справу №910/22133/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий