ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 р. Справа № 909/62/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., при секретарі судового засідання Бабенецькій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

(адреса для листування: АДРЕСА_2,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства

"Івано - Франківський локомотиворемонтний завод",

вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ, 76018,

про стягнення заборгованості в сумі 16 986,42грн. з них: 12 700,00грн. основного боргу, 3 513,90грн. інфляційних втрат, 772,52грн. - 3% річних,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність б/н від 14.02.15);

від відповідача: не з'явився,

встановив: Фізична - особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення боргу в розмірі 17 168,95грн. із них: 13 000,00грн. основного боргу, 3 199,74грн. інфляційних втрат, 969,21грн. - 3% річних.

Позивач надав суду клопотання б/н від 30.01.15 (вх.№1076/15 від 30.01.15) про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17 075,53грн., із них: 13 000,00грн. - основного боргу, 3 096,62грн. - інфляційних втрат, 978,91грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України, ціну позову вказує позивач.

Ухвалою суду від 03.02.15 суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. Судом встановлено, що у разі зменшення позовних вимог має місце нова ціна позову, виходячи з якої й буде вирішуватися спір (17 075,53грн.).

В судовому засіданні 03.03.15 оголошувалась перерва до 04.03.15.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, з підстав викладених в позовній заяві та просить суд позов задоволити. Крім того, в засіданні суду 04.03.15 надав суду:

- клопотання про зменшення розміру позовних вимог б/н від 03.03.15 (вх.№2399/15 від 04.03.15), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 986,42грн. з них: 12 700,00грн. основного боргу, 3 513,90грн. інфляційних втрат, 772,52грн. - 3% річних;

- клопотання про долучення додаткових документів б/н від 03.03.15 (вх.№3503/15 від 04.03.15).

Суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. Судом встановлено, що у разі зменшення позовних вимог має місце нова ціна позову, виходячи з якої й буде вирішуватися спір (16 986,42грн.).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується ухвалою суду від 17.02.15 (вих.№1721-1723 від 18.02.15). Факт отримання відповідачем ухвали суду підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення вх.№2111 від 24.02.15. Однак, в судовому засіданні 03.03.15 представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву №25/02юс від 16.02.15 (вх.№2293/15 від 17.02.15) та вказував, що позивач не вчинив дій, що встановлені актами цивільного законодавства до вчинення яких боржник (відповідач) не міг виконати свого обов'язку.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем укладено договір - заявка №1373 на перевезення вантажу від 12.09.12 вартістю 3 000,00грн.; порядок оплати - після отримання оригіналів документів, строк оплати - 14 банківських днів.

Факт надання послуг (автоперевезення) підтверджується актом №ОУ-0000242 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 13.09.12 на суму 3 000,00грн. Даний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Крім того, між позивачем та відповідачем укладено договір - заявка №1410 на перевезення вантажу від 17.09.12 вартістю 700,00грн.; порядок оплати - після отримання оригіналів документів, строк оплати - одразу.

Факт надання послуг (автоперевезення) підтверджується актом №ОУ-0000246 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 18.09.12 на суму 700,00грн. Даний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Між позивачем та відповідачем укладено договір - заявка №1457 на перевезення вантажу від 24.09.12 вартістю 7 000,00грн.; порядок оплати - після отримання оригіналів документів, строк оплати - 10 банківських днів.

Факт надання послуг (автоперевезення) підтверджується актом №ОУ-0000260 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 27.09.12 на суму 7 000,00грн. Даний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Між позивачем та відповідачем укладено договір - заявка №1566 на перевезення вантажу від 08.10.12 вартістю 4 100,00грн.; порядок оплати - роз/рах, строк оплати - одразу.

Факт надання послуг (автоперевезення) підтверджується актом №ОУ-0000274 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 09.10.12 на суму 4 100,00грн. Даний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Між позивачем та відповідачем укладено договір - заявка №1530 на перевезення вантажу від 09.10.12 вартістю 2 600,00грн.; порядок оплати - після отримання оригіналів документів, строк оплати - 1 -3 банківських днів.

Факт надання послуг (автоперевезення) підтверджується актом №ОУ-0000279 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 11.10.12 на суму 2 600,00грн. Даний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Копії зазначених вище договорів - заявок та актів здачі-прийняття робіт знаходяться в матеріалах справи і є додатками до позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач частково провів оплату за надані послуги. Як наслідок основний борг відповідача перед позивачем становить 16 986,42грн. (з врахуванням 300,00грн. оплачених відповідачем 04.02.15).

Матеріали справи містять претензію б/н від 04.02.13, з якою позивач звертався до відповідача про погашення заборгованості за надані послуги перевезення. Зазначена вище претензія направлена відповідачу 05.02.13, про що свідчить фіскальний чек №5544 від 05.02.13, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Крім того, представник позивача зазначає, що претензія надіслана відповідачу за допомогою факсимільного зв'язку 05.02.13 в 12:50 (факсограму отримано та зареєстровано ОСОБА_4). Проте, відповідач відповіді на претензію не надав, борг не погасив.

Позивач вдруге надіслав відповідачу вимогу про сплату боргу №1/12-2014 від 16.12.14. Доказ направлення вимоги знаходиться в матеріалах справи, а саме: копія фіскального чеку №2687 від 18.12.14. Однак, відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість не сплатив.

В засіданні суду представник позивача просить суд стягнути з відповідача 12 700,00грн. основного боргу за надані послуги.

За порушення грошового зобов'язання позивач, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 3 513,90грн. інфляційних втрат та 772,52грн. - 3% річних.

Представник позивача зазначає, що станом на сьогоднішній день заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 986,42грн. з них: 12 700,00грн. основного боргу, 3 513,90грн. інфляційних втрат, 772,52грн. - 3% річних.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за правильне позов задоволити частково та виходить з наступних підстав.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання, здійснивши перевезення в період з 12.09.12 по 09.10.12 на загальну суму 17 400,00грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Судом встановлено, що відповідачем проведено розрахунки тільки частково на суму 4 700,00грн., у зв'язку з чим основний борг становить 12 700,00грн.

Щодо твердження відповідача про те, що договорами і доказами не визначено порядку оплати за надані послуги суд зазначає наступне.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

При дослідженні договорів - заявок судом встановлено, що ними передбачено різний порядок оплати за надані послуги автоперевезення, а саме: після отримання оригіналів документів, роз/рах) і різні строки оплати (1-3,10,14 банківських днів, одразу).

Представник позивача зазначає, що на виконання умов договорів - заявок направляв відповідачу оригінали документів, однак, не надав доказів.

Заперечення представника відповідача про ненастання строку та обов'язку оплати послуг, обумовлених договорами - заявками, у зв'язку з тим, що позивач не надіслав оригіналів документів визнається судом помилковим. Умовами договорів - заявок унормовано, що оплата за надані послуги здійснюється впродовж 1-3,10,14 банківських днів, одразу, з моменту отримання оригіналів документів. Виходячи з загальних принципів судочинства, аналізуючи приписи законодавства та умови договорів - заявок, суд не може прийти до однозначного висновку, що в даному спірному випадку, у відповідача не виник обов'язок та не настав строк оплати наданих послуг автоперевезення, в той час як, факт здійснення господарської операції - надання послуг достовірно встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача (в засіданні суду 03.03.15), а зі змісту наданих відповідачу документів: договорів - заявок на перевезення вантажу, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається: найменування замовника та перевізника, загальна вартість робіт, назва вантажу, його вага, рахунки на оплату, тобто в наявності вся повна інформація про здійснені роботи та їх вартість. Крім того, в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) вказано, що акти складено в двох примірниках по одному для кожної із сторін.

Більше того, судом враховується, що до дій, що свідчать про визнання відповідачем боргу належить, зокрема, часткова сплата відповідачем основного боргу. Останній платіж відповідачем здійснено 04.02.15 в розмірі 300,00грн. з посиланням на договір - заявку.

У господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічні приписи містяться в Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи той факт, що відповідач не виконав свої зобов'язання, в частині здійснення розрахунків за отримані послуги автоперевезення, то вимога позивача, щодо стягнення 12 700,00грн. основного боргу, підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Причому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Господарським судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем та здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат. Згідно з арифметичним розрахунком, проведеним судом за допомогою ІПС «Законодавство», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 771,45грн. (за період з 12.02.13 по 04.02.15) та 3 281,03грн. інфляційних втрат (за період лютий 2013 - грудень 2015). В стягненні 1,07грн. - 3% річних та 232,87грн. інфляційних втрат - слід відмовити.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, порушив зобов'язання що стосуються оплати за надані послуги автоперевезення. Відповідачем позовні вимоги доказами не спростовано. На момент звернення до суду відповідач борг не погасив. Позивачем доведено обставини, на які він посилався, щодо стягнення основного боргу в сумі 12 700,00грн., 3% річних в розмірі 771,45грн. та 3 281,03грн. інфляційних втрат. В стягненні з відповідача 1,07грн. -3% річних та 232,87грн. інфляційних втрат - слід відмовити.

З огляду на фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11,526,530,610,611,625,908,909 Цивільного кодексу України, ст.ст.173,174,193 Господарського кодексу України, ст.ст.22,33,43,49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 до відповідача Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення боргу в розмірі 16 986,42грн. з них: 12 700,00грн. основного боргу, 3 513,90грн. інфляційних втрат, 772,52грн. - 3% річних - задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод", вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ () на користь Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_2) 12 700,00грн. (дванадцять тисяч сімсот грн. 00коп.) основного боргу, 771,45грн. (сімсот сімдесят одну грн. 45коп.) - 3% річних, 3 281,03грн. (три тисячі двісті вісімдесят одну грн. 03коп.) інфляційних втрат, 1 782,60грн. (одну тисячу сімсот вісімдесят дві грн. 60коп.) судового збору.

Видати наказ.

В стягненні з відповідача 1,07грн. -3% річних та 232,87грн. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.03.15.

Суддя Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 11.03.15