ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" березня 2015 р.Справа № 924/1952/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 20851,38 грн. - заборгованості за кредитом, 7342,09 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3292,11 грн. - пені, 1501,28 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом

Представники сторін:

від позивача: Лисак В.С. - за довіреністю №4008-О від 21.10.2010р.

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 01.12.2014р.

У судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 03.03.2015р., оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 20851,38 грн. - заборгованості за кредитом, 7342,09 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3292,11 грн. - пені, 1501,28 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами. Нарахування пені обумовлено наявністю відповідної умови договору щодо її застосування.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив та просить відмовити у їх задоволенні та розірвати кредитний договір від 01.03.2011р. з дати винесення рішення по справі.

В обгрунтування своєї позиції зазначає наступне: відповідач дійсно відкрив поточний рахунок у ПАТ „ПриватБанк" з метою ведення підприємницької діяльності, але ніяких кредитних договорів з позивачем не укладав. Позивачем не надано копії кредитного договору, підписаного у встановленому законом порядку для вчинення правочинів у письмовій формі. Всі кошти позивача, які були безвідсотково надані відповідачу на його поточний розрахунковий рахунок НОМЕР_2 для здійснення поточних платежів повернуті позивачу. Звертає увагу на те, що позивач надав копію витягу „Умов та Правил надання банківських послуг", які відповідачем не підписані. Так як, подання заяви і відкриття рахунку відбулося ще в 2011 році, то відповідач заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції позивач ознайомив відповідача при виникненні відносин.

Зауважує, що друга сторона, саме відповідач не може запропонувати свої умови договору, що означає, що він не міг змінювати умови запропонованого договору, приймати участь у його розробці, а міг лише прийняти, а саме „Умови та правила надання банківських послуг" в запропонованому вигляді. Тим самим при укладанні такого договору порушено баланс інтересів сторін, а саме відповідач не зміг скористатись своїм правом вимагати зміни у договорі, і порушено принцип свободи договору щодо визначення умов договору. Робить висновок, що однобічність такого договору, спрямована на задоволення інтересів однієї сторони за рахунок інтересів другої (сторони, що приєдналася).

На твердження позивача про використання підпису клієнта у системі клієнт/банк через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом першого підпису, зазначає, що ніяких відомостей про використання чинного посиленого сертифіката ключа при накладенні електронного цифрового підпису для підписання кредитного договору позивач не надав. Звертається увага, що позивачем не надано жодного доказу, що надані умови обслуговування були розміщені на веб-сайті саме у тій редакції, у якій вони надані позивачем до позовної заяви, тому що, зміни до Умов вносяться щомісячно.

Посилаючись на п. 3.2.1.1.8. Умов, яким передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року, з моменту приєднання клієнта до Умов. При належному виконанні клієнтом умов договору за відсутності заперечень, банк може продовжити обслуговування на той самий строк. На протязі 2011 - 2014 років, відповідач задовольняв банк як клієнт, проте заборгованість як зазначає позивач, не регулярність платежів, прострочка платежів більше 90 діб за користування кредитом, обліковувались банком, здійснювались відповідні нарахування, про що відповідачу направлена претензія банка від 20.10.14р., яку він не отримував. Отже, робить висновок, в порядку пунктів 3.2.1.1.8., 3.2.1.2.3.4. Умов, позивачем не вжито заходів щодо розірвання договору з відповідачем.

Також, відповідач звертає увагу, що розмір основного боргу в позовній заяві складає 20851,38 грн., проте на поточний рахунок НОМЕР_2 кредитний ліміт встановлений від 02.03.2014р. в розмірі 20664,59 грн., тобто використано коштів більше на 186,89 грн., ніж встановлений ліміт рахунку.

Відзначає, що у травні 2014 року на звернення відповідача до банку з проханням про розірвання договору у зв'язку з зменшенням вантажних перевезень та їх нерентабельністю та призупинення діяльності як ФОП, банк не виконав зі свого боку зобов'язання відповідно до пункту 3.2.1.2.3.4. та відмовив у розірванні договору. Незважаючи на відсутність постійної роботи у відповідача, перебування на утримання неповнолітнього сина банк продовжував нарахування відсотків за кредитом, пені, штрафу, натомість збільшив відсоткову ставку з 05.05.14. до 48% і в подальшому 01.07.14. до 56 % річних за користуванням кредитом. Банком нарахована сума 12135,48 грн. (відсотки за кредитом, пеня та штраф) що складає 58,19%, що в свою чергу перевищує суму від тіла кредиту, та суперечить вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону „Про захист прав споживачів". Постановою Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" відносяться, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій.

На думку відповідача, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України. Посилається на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003р.

У додаткових поясненнях представник позивача не погоджується з позицією відповідача про недотримання форми договору, посилаючись на ст.ст. 30, 207, 634 ЦК України. Підтверджує факт невикористання відповідачем при укладенні договору електронного підпису, відмічаючи, що відповідач власноручно підписав заяву про відкриття поточного рахунку.

З твердженням відповідача про обов'язок банку розірвати кредитний договір не погоджується, посилаючись на відсутність умов договору чи закону, згідно якого банк зобов'язаний розривати договірні відносини з позичальником, який неналежно виконує свої зобов'язання за договором.

Стосовно збільшення процентної ставки позивач посилається на ті обставини, що відповідач надав згоду на встановлення змінюваної процентної ставки та подальшу її зміну. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, вважає помилковим, оскільки принцип свободи договору дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання у вигляді нштрафу і у вигляді пені.

На зауваження відповідача про використання коштів більше, ніж встановлено ліміт рахунку, позивачем подано додаткові пояснення, згідно яких зазначено, що 02.03.2014р. банком було прийнято рішення про встановлення кредитного ліміту, а в дію цей ліміт вступив з 03.03.2014р., того ж числа з тіла кредиту була списана сума 186,79 грн., в зв'язку з чим заборгованість по тілу кредиту склала 20851,38 грн.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони обґрунтовані та підтверджені поданими доказами.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

01.03.2011р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про відкриття поточного рахунку та карткою із зразками підписів і відбитка печатки. У даній заяві ФОП ОСОБА_1 погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з умовами та правилами обслуговування за розрахунковими картками, тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua., які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування. Своїм підписом ФОП ОСОБА_1 приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - договорі банківського обслуговування в цілому. Під час укладання договорів, а також додаткових угод до них банк і клієнт допускають використання факсимільного відтворення печатки банку і підпису особи, уповноваженої підписувати договори й угоди до них від імені банку, здійсненого за допомогою засобів копіювання.

Згідно п.п. 3.2.1.1.16. витягу з Умов та Правил надання банківських послуг - при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом „першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. п. 3.2.1.1.1, 3.2.1.1.3., 3.2.1.1.8. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта. Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди. Проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - „Угода").

Згідно п. 3.2.1.1.6. умов ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

У розділі 3.2.1.4 затверджено порядок розрахунків за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків: за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, напротязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під „непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (пп. 3.2.1.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати. При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими (пп. 3.2.1.4.9, 3.2.1.4.10 Умов)

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4. умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого „Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Згідно п. 3.2.1.5.1 умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 3.2.1.5.4 умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

У пункті 3.2.1.6.1. умов зазначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором.

Відповідачу було встановлено кредитний ліміт на рахунок НОМЕР_2 в розмірі 01.03.2011р. - 20000,00 грн.; 23.03.2011р. - 19500,00 грн., 23.05.2011р. - 26000,00 грн., 04.02.2013р. - 32500,00 грн., 30.12.2013р. - 34500,00 грн., 01.03.2014р. - 34500,00 грн., 02.03.2014р. - 20664,59 грн., про що свідчить довідка ПАТ КБ „Приватбанк" №08.7.0.0.0/21 від 27.11.2014р., виписка по рахунку за період з 01.05.2014р. по 19.11.2014р., виписка по рахунку з 01.03.2011р. по 05.01.2015р.

Відповідач користувався наданими йому грошовими коштами, однак умови щодо вчасного повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за користування кредитом не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно поданого позивачем розрахунку борг відповідача становить: 20851,38 грн. - заборгованість за кредитом, 7342,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1501,28 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

27.10.2014р. позивач надсилав відповідачу претензію про погашення заборгованості, про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 27.10.2014р. та фіскальний чек №7891 від 27.10.2014р. Однак, претензія залишена без задоволення.

За порушення виконання грошового зобов'язання за договором позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 3292,11 грн. - пені (з 02.11.2011р. по 07.11.2011р. в сумі 0,06 грн.; з 02.03.2012р. по 20.03.2012р. в сумі 0,14 грн.; з 21.03.2012р. по 22.03.2012р. в сумі 0,01 грн.; з 08.01.2014р. по 10.01.2014р. в сумі 0,34 грн.; з 04.03.2014р. по 19.11.2014р. в сумі 3291,56 грн.)

Невиконання взятих на себе зобов'язань стало підставою для звернення з позовом до суду.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14.01.2015р. внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за власним рішенням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне:

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого ст. 181 цього кодексу.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також, шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Вказане закріплено в ст. 181 Господарського кодексу України.

Статтею 180 цього кодексу передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як викладено в ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Враховуючи зміст наведених правових норм, з огляду на встановлену обставину приєднання відповідачем до „Умов та Правил надання банківських послуг" та „Тарифів Банку" шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки від 01.03.2011р., між сторонами у справі фактично було укладено договір банківського обслуговування, умовами якого, у тому числі, встановлено кредитний ліміт.

Судом відмічається, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Однак справи у спорах, що виникають під час виконання таких кредитних договорів, за своїм суб'єктним складом не підвідомчі господарським судам (п. 2.5 постанови Пленуму ВГСУ №1 від 24.11.2014р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Враховуючи викладене, доводи відповідача про недотримання форми договору не приймаються. Крім того, посилання відповідача на невикористання ним електронного підпису не заслуговує на увагу, оскільки своє волевиявлення відповідач здійснив шляхом власноручного підписання заяви про відкриття поточного рахунку.

Відповідно до ст. 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Приписами статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що позивач надав відповідачу кредитний ліміт і відповідач користувався наданими йому грошовими коштами. Відповідач зобов'язаний був повернути грошові кошти у строки, передбачені умовами та правилами, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію за користування. Між тим, свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, оплату в повному обсязі не здійснював.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на незаконне підняття позивачем процентної ставки за кредитом, оскільки одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях статей 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідач, підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку та приєднуючись до „Умов та тарифів надання банківських послуг", надав згоду на встановлення змінюваної процентної ставки та подальшу її зміну.

Підвищення процентної ставки відбулося 01.07.2014р. у зв'язку із значними змінами вартості на міжбанківському ринку. Інформація про підвищення процентної ставки була розміщена на офіційному сайті позивача http://privatbank.ua та направлялася відповідачу через електронні системи Приват24, про що свідчить виписка станом на 05.06.2014р.

Отже, нараховані позивачем проценти за користування кредитом відповідають вимогам ст. 1056-1 ЦК України.

Враховуючи те, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, не виконав належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та комісії, він є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, вимога позивача про стягнення боргу за кредитом, по процентам за користування кредитом, по комісії за користування кредитом є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, за приписами вказаної норми нарахування санкцій триває протягом шести місяців, проте договором або законом може бути передбачений інший строк.

Сторони передбачили нарахування пені у разі порушення термінів повернення кредиту та відсотків в максимальному розмірі, передбаченому Законом України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Крім того, сторони обумовили трирічний строк нарахування пені. Тобто, у даному випадку при обчисленні суми пені не застосовуються обмеження шестимісячним строком, передбачені ч. 6 ст. 232 ГК України. Отже, нарахування позивачем пені за період більший ніж шість місяців є правомірним.

Перевіривши правильність нарахування розміру пені, суд погоджується з даними розрахунками. Посилання відповідача на незаконність нарахування одночасно пені та штрафу не відповідають дійсності, оскільки позивач заявляє лише вимогу про стягнення пені.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що вимога про розірвання кредитного договору від 01.03.2011р. є окремим спором і не стосується даної справи. Відповідач не оформив вказану вимогу у вигляді зустрічного позову, який, згідно ст. 60 ГПК України, може бути подано лише до початку розгляду справи по суті. До того ж, жодних перешкод у зверненні позивача до суду з окремим позовом про розірвання кредитного договору від 01.03.2011р. не існує.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано, що згідно з пунктом 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, у разі коли зміна статусу підприємця відбулася після подання позову та порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк", м. Дніпропетровськ до ОСОБА_1, м. Хмельницький про стягнення 20851,38 грн. - заборгованості за кредитом, 7342,09 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3292,11 грн. - пені, 1501,28 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; код 14360570) 20851,38 грн. (двадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одну гривню 38 коп.) - заборгованості за кредитом, 7342,09 грн. (сім тисяч триста сорок дві гривні 09 коп.) - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3292,11 грн. (три тисячі двісті дев'яносто дві гривні 11 коп.) - пені, 1501,28 грн. (одну тисячу п'ятсот одну гривню 28 коп.) - заборгованості по комісії за користування кредитом, 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 05 березня 2015 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника: 1 - до справи, 2 - позивачу, 3 - відповідачу.