РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/1207/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Алві-Лайн"

про стягнення 13 561,40 грн.

Представники:

від позивача: Козак О.Д. - представник за довіреністю № 1927 від 10.11.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" до товариства з обмеженою відповідальністю "Алві-Лайн" про стягнення 13 561,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.08.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Алві-Лайн" укладено договір фінансового лізингу № 120817-64/ФЛ-Ю-А.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання та передав в користування відповідачу предмет лізингу.

Оскільки, відповідач не виконав умови договору фінансового лізингу, а саме не сплатив лізингові платежі, тому позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача прострочену заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 8 602,44 грн., пені в розмірі 237, 57 грн., 30% річних в розмірі 254,54 грн., індексу інфляції в розмірі 129,04 грн., штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна з розмірі 4 337,81 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.02.2015 року.

У судовому засідання 10.02.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку із оплатою відповідачем 9 267,97 грн. (платіжне доручення № 2 від 15 січня 2015 року), відповідно до якої відповідач сплатив прострочену заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 8 602,44 грн., пені в розмірі 237, 57 грн., 30% річних в розмірі 254,54 грн., індексу інфляції в розмірі 129,04 грн., та частково у розмірі 206,57 грн. штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна та просив стягнути з відповідача 4 131,24 грн. - штрафу.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.02.2015 року розгляд справи відкладено на 24.02.2015 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання..

В судове засідання 24.02.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 26.01.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, а саме 4 131,24 грн. штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

17.08.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Алві-Лайн" укладено договір фінансового лізингу № 120817-64/ФЛ-Ю-А.

Відповідно до ч. 1 статті 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку "специфікація", а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" (далі - Графік) до договору та починається з дати підписання сторонами акту прийняття-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року (п. 1.2 договору).

Згідно додатку до договору (специфікація) предметом лізингу є: вантажний автомобіль Ford, 2012 року випуску, вартістю 141 905,88 грн. разом з ПДВ, який був переданий лізингоодержувачу 28 серпня 2012 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи та підписаний сторонами актом прийому-передачі предмета лізингу за договором № 120817-64/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 17 серпня 2012 року.

Відповідно до п. 2.1.7 договору, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке співпадає з числом підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 05 липня 2008 року. Числом сплати є 05 число календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, числом сплати є число останнього робочого дня місяця (наприклад: дата підписання сторонами акту - 31 січня 2008 року. Числом сплати у лютому 2008 року буде 29 число).

Згідно з п.2.1.8 договору, період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту.

Пунктом 2.1.6 договору, акт - акт приймання-передачі предмета лізингу в лізинг.

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.2. договору, усі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та Загальних умов шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежів включають:

- платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу;

- винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу, з врахуванням коригування, вказаного у пунктах 2.7.-2.9., 3.4. Загальних умов.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що всі чергові платежі, відповідно до графіку та Загальних умов, лізингоодержувач сплачує у число сплати в кінці кожного періоду лізингу з урахуванням положень пунктів 2.7.-2.9. Загальних умов, починаючи з наступного календарного місяця за календарним місяцем, в якому був підписаний акт. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Як зазначено позивачем, всупереч прийнятих обов'язків, відповідач зобов'язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого за період з листопада по грудень 2014 року за ним виникла заборгованість в розмірі 8 602,44 грн., а саме: з 25.11.14 року (27 період лізингу) заборгованість становить 4 301, 22 грн. з 25.12.14 року (28 період лізингу) заборгованість збільшилась на 4 301, 22 грн.

Проте, товариство з обмеженою відповідальністю "Алві-Лайн" сплатило прострочену заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 8 602,44 грн., пені в розмірі 237, 57 грн., 30% річних в розмірі 254,54 грн., індексу інфляції в розмірі 129,04 грн., та частково у розмірі 206,57 грн. штрафу за неподання відомостей про стан, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

У зв'язку з ненаданням лізингоодержувачем лізингодавцю звіту про стан та адресу базування предмета лізингу предмету лізингу позивач просить стягнути з відповідача штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна в розмірі 4 337,81 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.п. 5.2.1. договору лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звіту кварталу) письмово інформувати лізингодавцю про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіт у формі встановленою додатком «довідка» до договору.

Пунктом 7.1.3. договору передбачено, що за ненадання при інспектуванні для огляду або при повернені (вилучені) предмета лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувачем разом з предметом лізингу, порушення умов пунктів 2.16, 4.1.2, 5.2., 10.2. загальних умов - сплачує штраф у розмірі один відсоток остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмету лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як один відсоток від розміру остаточної загальної вартості предмета лізингу.

Відповідно до ч.2 статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Вимога позивача щодо стягнення штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна в розмірі 4 131,24 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44, 49, 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Алві-Лайн" (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 31-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі ЛІЗИНГ" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27 Т, ідентифікаційний код: 33880354) штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна в розмірі 4 131 (чотири тисячі сто тридцять одна) грн.24 коп. та судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 10.03.2015 року.

Судя С.М. Мудрий