РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/24851/14

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна»

До Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

Про стягнення 561 523,59 грн.

За зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна»

Про стягнення 50 002,08 грн.

Головуючий суддя Ващенко Т.М.

Судді Літвінова М.Є.

Трофименко Т.Ю.

Представники сторін (за первісним позовом):

Від позивача: Гільбурд Р.Ю. представник за довіреністю № 68 від 27.11.14.

Від відповідача: Дороніна О.М. представник за довіреністю № 2-272 від 29.12.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 561 523,59 грн., а саме: 504 050,31 грн. - 3% річних та 57 473,28 грн. - збитків від інфляції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до підписаного між сторонами Договору № про закупівлю товарів за державні кошти від 20.07.12. позивач поставив відповідачу товар, який в порушення взятих на себе зобов'язань був оплачений з простроченням, у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись до суду з позовом про стягнення 3% річних та збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.14. порушено провадження у справі № 910/24851/14 та призначено її до розгляду на 27.11.14.

27.11.14. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судових засіданнях 27.11.14. та 16.12.14. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувались перерви до 16.12.14., та 25.12.14., про що сторони були повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.14. розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 20.01.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

19.01.15. та 20.01.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.01.15. суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду справи № 910/24851/14, про що прийняв відповідну ухвалу.

Розпорядженням заступника голови господарського суду міста Києва від 20.01.15. визначено склад колегії по розгляду справи № 910/24851/14: головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя Літвінова М.Є., суддя Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.15. вказаною колегією суддів прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 17.02.15.

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» про стягнення 50 002,08 грн., а саме: 36 001,80 грн. - пені та 14 000,28 грн. штрафу.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» несвоєчасно виконано свої зобов'язання за Договором № про закупівлю товарів за державні кошти від 20.07.12., вказане є підставою для стягнення з останнього штрафу та пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.15. було прийнято зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до розгляду з первісним позовом.

16.02.15. Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 17.02.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 03.03.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

26.02.15. Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, в кому він проти зустрічного позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 03.03.15. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» підтримало свої позовні вимоги та проти зустрічного позову заперечило.

В судовому засіданні 03.03.15. Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» підтримало свої зустрічні позовні вимоги та проти первісного позову заперечило.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/24851/14.

В судовому засіданні 03.03.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.12. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» (далі - Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (далі - Покупець) було укладено Договір № про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов'язався у 2012-2013 роках поставити Покупцеві товари - труби сталеві лот № 2: труби Ш73-Ш530 (далі - Товари), зазначені в Специфікації, яка наведена в Додатку № 1 до Договору, а Покупець - прийняти і оплатити Товари.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Постачальник зобов'язався передати (поставити) Покупцю Товари якість яких відповідає умовам технічних вимог і якісних характеристик, визначеним в Додатку № 2 до Договору.

Згідно з п. п. 3.1-3.3 Договору, загальна сума Договору становить 38 323 329,82 грн. (в т.ч. ПДВ), може бути зменшена за взаємною згодою Сторін, а ціна окремої одиниці Товару, з урахуванням умов поставки, зазначається у Специфікації.

Постачальник зобов'язався передати узгоджену Сторонами партію товару відокремленим підрозділам Покупця в зазначені в рознарядці Покупця місця поставки з дати підписання Договору протягом 1-го року, але в строки не пізніше 90 (дев'яносто) календарних днів з моменту отримання рознарядки (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору, Постачальник здійснює поставку товару, зазначеного в специфікації, в місця призначення по території України відокремленим підрозділам Покупця, згідно рознарядки, в якій вказується поштова адреса місця поставки (відвантажувальні реквізити), найменування та кількість товару.

Пунктом 5.3 Договору сторони погодили, що умовами поставки є DDP Поставка зі сплатою мита (місце поставки згідно рознарядки Покупця), ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року. Інші умови поставки зазначені в Додатку № 3 до Договору.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до наявних в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, залізничними накладними, податковими накладними, позивачем було поставлено відповідачу за Договором Товар на загальну суму 37 903 583,90 грн. Зазначене відповідачем не заперечується.

При цьому, претензій щодо якості та комплектності поставленого на підставі вищеописаних документів Товару, а також щодо оформлення обумовленої Договором супроводжувальної документації, від відповідача не надходило. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

За приписами п. 4.1 Договору Покупець оплачує Постачальнику Товар за фактом поставки протягом 15-ти (п'ятнадцяти) календарних днів.

Разом з тим, як на тому наголошує позивач та не заперечує відповідач, поставлений Постачальником Товар Покупцем було оплачено з простроченням, що, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, наданими позивачем.

Заперечення відповідача, що обґрунтовані наявністю в нього права не оплачувати Товар, оскільки позивачем прийнято, але виконано не всі рознарядки, тобто поставлено не весь запитуваний Товар, судом відхиляється, оскільки Договір не містить умов щодо оплати Товару лише після його повної поставки, натомість передбачає поставку та оплату частинами.

Посилання відповідача на ст. 538 ЦК України судом не приймається, оскільки дана норма передбачає можливість зустрічного зупинення виконання стороною обов'язку у зобов'язанні у випадку невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі.

Натомість, за умови, що Договір передбачав можливість поставки Товару частинами, та позивачем було поставлено частину Товару на суму 37 903 583,90 грн., у відповідача виник зустрічний обов'язок його оплатити, тобто у даному випадку має місце вже виконане зобов'язання однією стороною, та невиконання зобов'язання іншою, а не зустрічне зупинення виконання, на що посилається відповідач.

Стосовно заперечень відповідача проти позову, обґрунтованих недопоставкою решти Товару за рознарядками відповідача та приписами ст. 538 ЦК України, суд відзначає, що вказана норма надає стороні зобов'язання зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Однак за умовами Договору має місце відстрочка оплати по кожній з окремо поставлених партій, тобто, як зазначалось вище, умовою оплати Товару є умова виконання зобов'язання з його поставки, тому зустрічне невиконання зобов'язання оплатити вже поставлений Товар є протиправним.

Крім того, за приписами ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Доказів відмови відповідача від отриманого Товару матеріали справи не містять, так само як не містять доказів розірвання Договору або подальшого зменшення обсягів закупівлі Товару за Договором.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність фінансування як на підставу для відмови в позові, оскільки ані за умовами Договору, ані згідно положень чинного законодавства вказане не є відкладальною умовою для оплати отриманого Товару, та не є підставою для звільнення від відповідальності за його несвоєчасну оплату (ст.ст. 617, 625 ЦК України).

При цьому, відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04. Аналогічну правову позицію Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Стосовно доводів відповідача про те, що накладні: № 1270180к від 25.10.12., № 1291180 від 26.07.12., № 1196180 від 24.07.12., № 1269180 від 26.07.12., № 1270180 від 27.07.12. містять «незрозумілі від'ємні знаки та не підписані відповідачем», суд відзначає наступне.

Накладну № 1196180 від 24.07.12. додано до пояснень від 16.01.15. позивача. Вказана накладна містить підпис уповноваженої особи Покупця за довіреністю та містить відбиток штампу Покупця.

Стосовно накладних № 1270180к від 25.10.12., № 1291180 від 26.07.12., № 1269180 від 26.07.12., № 1270180 від 27.07.12., судом прийнято пояснення Постачальника щодо того, що за накладною № 1269180 труби не були поставлені, бо відбулось коригування ціни, внаслідок чого вказану накладну було ліквідовано накладною № 1291180. Аналогічно відбулось з накладними № 1270180к та № 1270180.

Повторно суд відзначає, що податкові накладні, складені на виконання зобов'язань за спірним Договором наявні в матеріалах справи, як і довіреності відповідача на отримання матеріальних цінностей від позивача.

При цьому, як зазначалось судом, відповідачем не заперечує факту поставки Постачальником Товару за Договором на суму 37 903 583,90 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених ст. 625 ЦК України у вигляді нарахування та стягнення збитків від інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок 3% річних та збитків від інфляції та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 486 422,28 грн. - 3% річних та 57 472,28 грн. - збитків від інфляції. В іншій частині в розмірі 17 628,03 грн. - 3% річних та 1,00 грн. збитки від інфляції нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимог зустрічного позову про стягнення суми пені в розмірі 36 001,80 грн. та 14 000,28 грн. 7% штрафу за несвоєчасне виконання позивачем зобов'язання за Договором та недопоставку решти товару за рознарядкою від 20.07.12., суд зазначає, що у даному випадку обов'язок позивача поставить товар протягом 90 календарних днів з часу отримання замовлення, кореспондується з обов'язком відповідача оплатити товар протягом 15 календарних днів з його отримання.

Матеріалами справи підтверджується та сторонам не заперечується, що за зроблені на підставі Договору та в тому числі і рознарядки від 20.07.12. поставки товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» Покупець у встановлений Договором п'ятнадцяти денний строк не оплатив, прострочивши виконання зобов'язання з оплати на суму 37 903 583,90 грн., що майже становить ціну Договору, а тому Постачальник обґрунтовано на підставі ст. 538 ЦК України скористався своїм правом у зв'язку з невиконанням зобов'язання відповідачем з оплати товару зупинити зустрічне виконання зобов'язання з подальшої поставки Товару.

При цьому, стаття 538 ЦК України не вимагає від сторін письмового попередження такого зупинення зустрічного виконання зобов'язання, натомість з дій позивача щодо подальшої зупинки поставки товару контрагенту, який не оплатив раніше поставлений товар, чітко вбачається волевиявлення позивача щодо такого зупинення, та що позивач не протиправно порушив умови Договору, а скористався наданим йому законом правом на зустрічне зупинення виконання зобов'язань за Договором, тому підстави покладати на позивача відповідальність у вигляді стягнення пені та штрафу за несвоєчасну поставку решти Товару в суду відсутні.

З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» про застосування строку позовної давності, суд наголошує на тому, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13.).

Разом з тим, судом було встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» не були порушені Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна», внаслідок чого позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за зустрічним позовом покладаються на Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, б. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Писаржевського, б. 1-А; ідентифікаційний код 33668606) 486 422 (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста двадцять дві) грн. 28 коп. - 3% річних, 57 472 (п'ятдесят сім тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 28 коп. - збитків від інфляції, 10 877 (десять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 88 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.15.

Головуючий суддя Т.М. Ващенко

Судді М.Є. Літвінова

Т.Ю. Трофименко