ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" лютого 2015 р.Справа № 924/1925/14

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Заярнюка І.В., розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи - підприємця Томчука Андрія Михайловича, Волинська обл., Луцький район, с. Смогилів

до товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЕНЯР", Хмельницька обл., смт.Чемерівці

про стягнення 378973,98 грн. заборгованості, з них: 181744,42 грн. основного богу, 24049,52 грн. 10% річних за користування чужими коштами, 39934,29 грн. пені, 38817,71 грн. інфляційних витрат, 94428,04 грн. упущеної вигоди.

Представники сторін:

від позивача: Мостіпака А.М. - представник за довіреністю від 19.01.2015 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 440 839,06 грн. заборгованості, з них: 181 744,42 грн. основного богу, 28 090,54 грн. 10% річних за користування чужими коштами, 39449,80 грн. пені, 41 354,91 грн. інфляційних витрат, 150 1199,39 грн. упущеної вигоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем неналежно виконано зобов'язання за договором поставки товару №936 від 05.04.2013 року.

Ухвалою суду від 22.12.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

20.01.2015 р. на адресу суду від представник позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в порядку ст.22 ГПК України, а саме просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 378973,98грн., з них: 181744,42 грн. основного богу, 24049,52 грн. 10% річних за користування чужими коштами, 39934,29 грн. пені, 38817,71 грн. інфляційних витрат, 94428,04 грн. упущеної вигоди.

Дана заява про зменшення позовних вимог судом прийнята, згідно ухвали суду від 29.01.2015р.

Крім того, ухвалою від 29.01.2015 р. за заявою представника позивача відповідно до ст. 69 ГПК України строку вирішення спору продовжено на 15 днів.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони обґрунтовані та підтверджені поданими доказами.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду 12.02.2015 року подав відзив на позовну заяву, в якій пояснює, що поставка товару відбулася в позадоговірному порядку, так як проводились без попередньої оплати. Жодної вимоги про оплату боргу позивачем на адресу відповідача не надходило. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, відповідно до ст.75 ГПК України, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

05.04.2013р. між фізичною особою - підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем та товариством з обмеженою відповідальністю "КАМЕНЯР" було укладено Договір поставки №936 згідно з яким позивач, як постачальник зобов'язується поставляти відповідачу, як покупцю товарно-матеріальні цінності зазначені у видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити їх вартість.

Згідно з п. 1.2. договору асортимент, кількість, ціна і загальна вартість товару вказується в накладних, які оформляються постачальником у відповідності з наданим Покупцем замовленням (в усній або письмовій формі на факс Постачальника).

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. товар передається Покупцеві окремими партіями (частинами). Кожна окрема партія товару передається в рамках цього Договору лише після попереднього узгодження Сторонами асортименту, номенклатури, кількості, ціни (вартості), умов поставки (передачі у власність) партії товару. Кількість товару (партії товару) зазначається Сторонами у відповідній видатковій накладній.

Відповідно до п. 2.4. факт поставки (передачі у власність) товару, в рамках цього Договору, підтверджується видатковими накладними на переданий товар, підписаним уповноваженими представниками обох сторін згідно законодавства України. Датою поставки товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній.

Згідно з п. 2.5. сторони погоджуються, що видаткова накладна на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну товару. Кожна видаткова накладна на переданий товар є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 3.2. договору передача кожної партії товару здійснюється на умовах попередньої оплати повної вартості партії товару Покупцем на банківський поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.1. оплата згідно даного договору здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Постачальника. розрахунки здійснюються у гривні.

Відповідно до п. 5.2. кожна зі сторін, яка неналежним чином виконує свої зобов'язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар) за цим Договором, повинна сплатити на користь іншої сторони неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен календарний день не перерахування цієї суми) та десять відсотків річних.

Згідно з п. 5.3. сплата стороною неустойки (пені) не звільняє жодну зі сторін від обов'язків погасити свою заборгованість перед іншою Стороною за передані у власність (поставлені) за цим Договором товари та від обов'язку повністю відшкодувати протилежній Стороні усі збитки (у тому числі й упущену вигоду), завдані невиконанням (неналежним виконанням) свої грошових зобов'язань. При цьому кожна із сторін зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати.

Договір №936 від 05.04.2013 р. підписаний представниками позивача та відповідача, скріплений печатками останніх.

На виконання договору позивачем переданий у власність відповідача товар на суму 260500,01 грн., що підтверджується видатковими накладними №131300776 від 22.08.2013 р. та №131301257 від 23.10.2013 р.

За одержаний товар відповідач розрахувався частково, не здійснивши повної оплати вартості товару за значеної у видаткових накладних. В результаті чого станом на 27.11.2014 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 181 744,42 грн.

За прострочення термінів оплати продукції позивачем з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог нараховані 24049,52 грн. 10% річних, 39934,29 грн. пені, 38817,71 грн. інфляції та 94428,04 грн. упущеної вигоди.

Досліджуючи надані по справі докази та пояснення сторін, судом приймається до уваги таке :

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір поставки, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання вчасно проводити розрахунки за отриманий товар, проте в повному обсязі не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 181744,42 грн.

Вказана заборгованість підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, відповідним розрахунком заборгованості. При цьому, доказів про сплату боргу відповідачем суду не подано, доводи позивача не спростовано.

Із врахуванням вищевикладеного, вимогу про стягнення з відповідача 181744,42 грн. основного боргу суд вважає правомірною та такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення, крім основного боргу, також 24049,52 грн. 10% річних, 39934,29 грн. пені, 38817,71 грн. інфляції та 94428,04 грн. упущеної вигоди згідно поданих в матеріали справи розрахунків.

Щодо правомірності нарахованих позивачем сум пені судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст. 546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Пунктом 5.2. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Судом проведено перерахунок заявленої до стягнення пені і встановлено, що обрахована позивачем пеня в розмірі 39934,29 грн. є правомірною, обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 5.2. договору сторонами збільшений розмір процентів річних, які стягуються з відповідача у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання - до 10%.

При перевірці проведених позивачем нарахувань 10% річних в сумі 24049,52 грн. судом встановлено, що позивач розрахував прострочення боргу по кожній накладній окремо, а саме за видатковою накладною №131300776 від 22.08.2013 року за період з 23.08.2013 р. по 27.11.2014 р. в сумі 20487,88 грн. та за видатковою накладною №131301257 від 23.10.2013 року за період з 24.10.2013 р. по 27.11.2014 р. в розмірі 3 561,64 грн. Відтак, при самостійному перерахунку суми 10% річних судом встановлено, що така сума є правомірною та підлягає стягненню.

Пунктом 5.3. сторонами погоджено, що кожна із сторін зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати.

Суд взявши до уваги постанову Вищого господарського суду України від 20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12, лист Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97р та Інформаційний лист Вищого господарського суду України 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум інфляції в розмірі 38817,71 грн. вважає їх правомірними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення упущену вигоду, внаслідок збільшення курсу валюти Євро по відношенню до національної валюти України гривні в розмірі 94428,04 грн.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна поставленого позивачем товару зазначена у видатковій накладній від 22.08.2013 р. становить 228000,01 грн. та у видатковій накладній від 23.10.2013 року становить 32500,00 грн. Будь-яких інших застережень щодо зміни ціни товару на момент його оплати видаткові накладні не містить. Відповідно сторони не дійшли згоди щодо розрахунку ціни товару в залежності від зміни курсу Євро.

За таких обставин не приймаються до уваги посилання позивача на збільшення курсу Євро на момент укладення угоди та на момент звернення до суду, відповідно визнається необґрунтованим проведений позивачем розрахунок курсової різниці (втрат від знецінення гривні) в розмірі 94428,04 грн.

За таких обставин позов в частині стягнення упущеної вигоди внаслідок збільшення курсу валют задоволенню не підлягає.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позов, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Згідно вимог ст.ст.44,49 ГПК України судові витрати по справі підлягають покладенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст.1, 2, 45, 12, 22, 33, 34, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи - підприємця Томчука Андрія Михайловича, Волинська обл., Луцький район, с. Смогилів до товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЕНЯР", Хмельницька обл., смт. Чемерівці про стягнення 378 973,98 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЕНЯР" (31600, Хмельницька обл., Чемеровецький район, смт. Чемерівці, вул. Щорса, 2, код 22778415) на користь фізичної особи - підприємця Томчука Андрія Михайловича (45614, Волинська обл., Луцький р-н, с. Смогилів, вул. Польова, буд. 6, ідн. н. ) 181 744 (сто вісімдесят одна тисяча сімсот сорок чотири гривні) 42 копійки. богу, 24049 (двадцять чотири тисячі сорок дев'ять гривень) 52 копійки 10% річних, 39934 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні) 29 копійок пені, 38817 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімнадцять гривень) 71 копійку інфляційних витрат та 5 690 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто гривень) 92 копійки. судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення 94 428,04 грн. упущеної вигоди відмовити.

Повний текст рішення складено 02.03.2015 р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2,3 - позивачу (45614, Волинська обл., Луцький р-н., с. Смолигів, вул. Польова, буд.6)

(10007, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Коростишівська, 45 ) ,

4 - відповідачу (31600, Хмельницька обл., Чемеровецький р-н., смт. Чемерівці, вул. Щорса, буд. 2) ----реком. з повідом.