РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/28719/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт»

до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району

про стягнення 33563,18 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача - Степаненко О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - Максимова Я.С. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району про стягнення заборгованості за договором № ДС-9 від 04.07.2012.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору на виконання робіт №ДС-9 від 04.07.2012 не виконав зобов'язання з оплати робіт, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 26031,60 грн., а також позивачем нараховано за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 5747,17 грн. втрат від інфляції та 1784,41 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28719/14, розгляд справи призначено на 02.02.2015.

У судовому засіданні оголошувалися перерви.

Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2015 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті, за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.02.2015, відповідно до ст. 85 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

04.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» (далі - Позивач, Підрядник) та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (далі - Відповідач, Замовник) укладено Договір № ДС-9 на виконання відновлюваних робіт з ремонту ліфтів (далі - Договір), відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався виконати роботи по ремонту ліфтів на об'єктах Замовника, зазначених в Додатку № 1 до Договору, а Замовник - прийняти і оплатити вартість робіт у порядку і на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 1 Договору, перелік робіт, що підлягають виконанню, визначаються кошторисами та погоджується сторонами. Термін виконання робіт складає не більше одного-двох місяців з дня погодження договірної ціни та кошторису по конкретному об'єкту.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що загальна вартість робіт за Договором становить 26 031,60 грн., включно з ПДВ.

Згідно з п.п. 2.2, 2.4, 2.7 Договору, оплата робіт здійснюється за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних робіт, форма КБ-2в. термін перевірки Замовником наданої форми актів - три робочих дні. Вид розрахунків за Договором - безготівковий. Розрахунок за виконані роботи Замовником проводиться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін Актів виконаних робіт.

У подальшому Позивачем, за результатами виконаних на підставі Договору робіт, складено акти приймання-передачі виконаних робіт, форма КБ-2В, та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, форма КБ-3, за серпень 2012 року, які 17.08.2012 без зауважень підписані Відповідачем.

В той же час, Відповідач своїх зобов'язань з оплати виконаних робіт не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 26031,60 грн.

На підставі викладеного Позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Оцінивши подані Позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Укладений між товариством та управлінням договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт на загальну суму 26031,60 грн., зокрема, актами приймання виконаних робіт, які підписано сторонами без зауважень.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи факт підписання сторонами актів приймання-передачі робіт та положення п. 2.7 Договору, суд дійшов висновку, що строк виконання Відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт настав, а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 26031,60 грн. є законними та обґрунтованими.

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення інфляційних та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши доданий Позивачем у позові розрахунок заборгованості, відповідно до якого розмір інфляційних складає 31778,77 грн., трьох процентів річних - 1784,41 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, в зв'язку з чим зазначені суми підлягають стягненню з Відповідача.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району (02217, м. Київ, вул. Закревського, 15; ідентифікаційний код 36657100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» (04073, м. Київ, пров. Куренівський, 17, літ. «Ш»; ідентифікаційний код 33308688) 26031 (двадцять шість тисяч тридцять одну) грн. 60 коп. заборгованості, 5747 (п'ять тисяч сімсот сорок сім) грн. 17 коп. інфляційних, 1784 (одну тисячу сімсот вісімдесят чотири) грн. 41 коп. трьох відсотків річних та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. витрат на сплату судового збору.

3.Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.03.2015

Суддя Грєхова О.А.