ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 922/2772/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства банк "Меркурій", м. Харків;
до Приватного підприємства "Ера", м. Харків;
про стягнення 9.428.332,70 грн.
за участю представників:

позивача - Полетаєва Т.Ю., довіреність № 78 від 01.09.2014 р.;

відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство банк "Меркурій" 11.02.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2015р. у справі №922/2772/14 від 05.02.2015 р. № 131/08 (вх. № 4 від 11.02.2015 р.), яка ухвалою суду від 13.02.2015 р. призначена до розгляду у судовому засіданні 24.02.2015 р.

Представник заявника у судовому засіданні 10.03.2015 р. підтримав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2015р. у справі №922/2772/14, просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю - стягнути з ПП "ЕРА" на користь ПАТ Банк "Меркурій" суму заборгованості за Договором невідновлювальної кредитної лінії в національній валюті України № 02/1-25К-98 від 30.12.2013 р. у сумі 9.428.332,70 грн.

Представник відповідача у судове засідання 10.03.2015 р. не з"явився, доказів витребуваних ухвалами суду від 13.02.2015 р. та від 24.02.2015 р. не надав.

Враховуючи, що згідно приписів п.8.9. постанови Пленуму ВГСУ №17 від 26.12.2011р., неявка заявника або інших учасників судового процесу в судове засідання не перешкоджає розглядові заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд вважає можливим розглянути заяву за відсутністю представника відповідача.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача (заявника), всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд дійшов до висновку про те, що вказані у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2015р. у справі №922/2772/14 від 05.02.2015 р. № 131/08 (вх. № 4 від 11.02.2015 р.) обставини мають істотне значення для справи і є нововиявленими у розумінні ст.112, 113 ГПК України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 112 ГПК України (із змінами, внесеними згідно із законами України від 21.06.2001р. N2539-III,від 07.07.2010р. N2453-V) господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є, крім іншого, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» визначено, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Наразі обставини, на які вказує заявник ПАТ Банк "Меркурій" в якості нововиявлених, а саме встановлена постановою Вищого господарського суду України від 26.01.2015 р. у справі № 922/3315/14 (а.с. 106-110) неправильність застосовання норм матеріального права, неповна з'ясованість обставин справи та не дослідженість усіх доказів, наявних у матеріалах справи за позовом ПП "Ера" до ПАТ Банк "Меркурій" про припинення зобов"язань за договором невідновлювальної кредитної лінії №02/1-25К-98 від 30.12.2013 р., - відповідають наведеним умовам.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.09.2014 р. у справі № 922/3315/14 (а.с. 68-71), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 р. (а.с. 72-76), задоволено позов Приватного підприємства "Ера" до Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій", визнано припиненими зобов'язання за договором невідновлювальної кредитної лінії в національній валюті України № 02/1-25К-98 від 30.12.2013, укладений між Приватним підприємством "Ера" та ПАТ Банк "Меркурій".

Постановою Вищого господарського суду України від 26.01.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 р. та рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2014 р. у справі № 922/3315/14 було скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Так, скасування судових рішень, що містили висновок про те, що у відповідності до статті 606 Цивільного кодексу України зобов'язання позивача за договором невідновлювальної кредитної лінії від 30.12.2013 р. №02/1-25К-98 та за Договором депозиту № 251 від 30.12.2013 р. припинилися, у зв'язку з поєднанням в особі ПП "Ера" боржника та кредитора ПАТ Банк "Меркурій" на суму 8800 000,00 грн., за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення по справі № 922/2772/14 від 14.01.2015 р.

При цьому, по-перше, ці обставини не є новими, а є такими, що існували на момент розгляду справи.

По-друге, заявникові, іншим учасникам судового процесу та суду на момент ухвалення рішення господарського суду по справі № 922/2772/14 від 14.01.2015 р. (а.с. 96-98) про існування цих обставин не було відомо, адже постанова Вищого господарського суду України по справі № 922/3315/14 набрала законної сили лише 26.01.2015 р. До цього часу чинними залишались судові рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2014 р. та Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 р., котрими підтверджувався факт припинення зобов"язань ПП "Ера" перед ПАТ Банк "Меркурій" у тому числі за договором невідновлювальної кредитної лінії від 30.12.2013 р. №02/1-25К-98, на час прийняття рішення від 14.01.2015 р. по справі № 922/2772/14 не були скасовані, а отже вважалися правомірними і обов'язковими до виконання.

По-третє, відсутність факту припинення зобов"язань ПП "Ера" перед ПАТ Банк "Меркурій" за договором невідновлювальної кредитної лінії від 30.12.2013 р. №02/1-25К-98 має істотне значення для даної справи, адже на наявність цього факту суд послався у своєму рішенні від 14.01.2015 р., як на підставу відмови в позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що у даному разі встановлена постановою Вищого господарського суду України від 26.01.2015 р. у справі № 922/3315/14 (а.с. 106-110) неправильність застосовання норм матеріального права, неповна з'ясованість обставин справи та не дослідженість усіх доказів, наявних у матеріалах справи за позовом ПП "Ера" до ПАТ Банк "Меркурій" про припинення зобов"язань за договором невідновлювальної кредитної лінії №02/1-25К-98 від 30.12.2013 р. є нововиявленими обставинами, котрі спростовують висновки, покладені в основу рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/2772/14 від 14.01.2015р., внаслідок чого останнє підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Між Публічним акціонерним товариством Банк "Меркурій" (кредитор) та Приватним підприємством "Ера" (позичальник) був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії в національній валюті України від 30.12.2013 р. № 02/1-25К-98 (а.с. 8-10), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого банк надав позичальнику кредитні кошти за рахунок кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, ліміт якої встановлено в розмірі 8.800.000,00 грн.

Свої зобов"язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі - факт надання кредитних коштів у розмірі 8.800.000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, а саме платіжним дорученням № 24204 від 30.12.2013 р. (а.с. 11), а також реєстром платіжних документів по рахунку ПП "Ера" з 30.12.2013 р. по 20.02.2015 р. (а.с. 122).

Згідно з п.п. 1.3, 1.4 кредитного договору № 02/1-25К-98 від 30.12.2013 розмір процентів за користування кредитом встановлено в розмірі 20% річних з 30 грудня 2013 року, а з 01 лютого 2014 р. - 20,9% річних; процентна ставка фіксована. Кінцевий термін повернення заборгованості за кредитною лінією - 26 грудня 2014 р.

За умовами п.п. 5.2.3 та 5.2.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити погашення кредиту в повному обсязі не пізніше дати, встановленої п.1.4. даного договору. Сплачувати кредитору проценти за користування кредитом у порядку, встановленому розділом 3 даного договору.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту, сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з п. 5.3.2 кредитного договору кредитор має право в односторонньому порядку розірвати договір та/або вимагати від позичальника дострокового повернення суми заборгованості за цим договором та/або стягнути наданий раніше кредит, проценти по ньому та можливі штрафні санкції, а також реалізувати свої інші права передбачені законодавством України або цим договором.

Як стверджує позивач в позовній заяві, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, строк повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами порушив, у зв'язку з чим у останнього перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2014 р. складає 9.428.332,70 грн., з яких: 8.800.000,00 грн. залишок поточної заборгованості за кредитом; 151.167,12 грн. залишок за нарахованими процентами; 463.579,18 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 13.586,40 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами, а зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. ст. 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не спростовано обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, доказів виконання належним чином зобов"язань за кредитним договором до суду не надано, не міститься таких доказів і в матеріалах справи, заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості по кредиту та процентам відповідачем до суду також не надано.

Заперечення відповідача проти позову фактично зводяться до того, що позивачем не виконані зобов"язання перед відповідачем за договором депозиту, а саме не виконано письмову вимогу про необхідність перерахування грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку, для повного погашення заборгованості за кредитним договором (письмові пояснення від 05.01.2015 р. вх. № 33, а.с. 66-67).

Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача та не приймає їх в якості підстав для відмови у задоволенні даного позову, оскільки відповідачем не надано доказів, у розумінні ст. ст. 32, 33 ГПК України, на підтвердження таких обставин: ані договору депозиту, ані доказів письмового звернення до банку із відповідною вимогою, доказів наявності грошових коштів на рахунку, у обсязі необхідному для погашення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що не спростовані відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню повністю в сумі 9.428.332,70 грн.

Судові витрати у даній справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, і оскільки позивач, у відповідності до п. п. 22 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, - 109.620,00 грн. судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету України.

Так, статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2014 року становить 1 218 грн.

В підпунктах 1, 6 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначений розмір ставки судового збору, а саме за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 2 відсотки від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а також за подання до господарського суду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Таким чином, відповідно до вказаних вище вимог, розмір судового збору у даній справі становить 109.620,00 грн. (73.080,00 грн. за позов майнового характеру та 36.540,00 грн. за подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85, 112, 113, 114 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2015р. у справі №922/2772/14 від 05.02.2015 р. № 131/08 (вх. № 4 від 11.02.2015 р.) задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2015р. у справі №922/2772/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відповідача - Приватного підприємства "Ера" (61068, місто Харків, проспект Московський, будинок 118, ) на користь Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" (61002, місто Харків, вулиця Петровського, будинок 23, ) заборгованість за Договором № 02/1-25К-98 невідновлювальної кредитної лінії в національній валюті України від 30.12.2013 р. у розмірі 9 428 332,70 грн. (дев"ять мільйонів чотириста двадцять вісім тисяч триста тридцять дві гривні 70 коп.).

Стягнути з Приватного підприємства "Ера" (61068, місто Харків, проспект Московський, будинок 118, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 109.620,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.03.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/2772/14/