ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 18/375

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача, Чернова Є.В.,

розглянувши касаційну скаргу
Всеукраїнської громадської організації "Товариство військових службовців та рибалок Збройних сил України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.12.2014
у справі№ 18/375 Господарського суду міста Києва
за позовомзаступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до третя особа: проТовариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України Громадська організація "Військово-мисливське товариство "Південь" спонукання до виконання дій,

за участю представників сторін: від Генеральної прокуратури України: Корнішко В.М. (посвідчення № 027484 вид. 25.07.2014),
від позивача: від відповідача: від третьої особи: Павлов С.Д. (довіреність № 220/909/д від 20.11.2014), Дерев'янчук В.А. (довіреність № б/н від 12.08.2014), Реутов О.Б. (довіреність № 22 від 31.08.2014), не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України 08.10.2008 звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою про скасування постанови головного державного виконавця Державної виконавчої служби у Солом'янському районі міста Києва від 27.05.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 (суддя Мандриченко О.В.) скаргу Міністерства оборони України на дії ВДВС у Солом'янському районі міста Києва частково задоволено. Визнано незаконною постанову ВДВС у Солом'янському районі міста Києва від 27.05.2008 про закінчення виконавчого провадження. Скасовано постанову ВДВС у Соломянському РУЮ у місті Києві від 27.05.2008 про закінчення виконавчого провадження. В іншій частині скарги провадження припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 (склад колегії суддів: Яковлєва М.Л.- головуючий, Куксова В.В., Майданевича А.Г.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 у справі № 18/387 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.01.2013 (склад колегії суддів: склад колегії суддів: Мирощниченко С.В.- головуючий, Барицька Т.Л., Хрипун О.О.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 у справі № 18/375 скасовано, а справу передано до Господарського суду міста Києва для нового розгляду скарги Міністерства оборони України на дії (бездіяльність) державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2013 (суддя Ломака В.С.) відмовлено у задоволенні скарги Міністерства оборони України на дії відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві під час виконання рішення суду у справі № 18/375.

Ухвалу мотивовано тим, що державним виконавцем на момент прийняття постанови про закриття провадження у справі вчинені всі можливі дії, спрямовані на виконання рішення суду у даній справі. Рішенням суду зобов'язано саме боржника провести інвентаризацію майна з подальшою передачею його позивачу. Враховуючи ухилення голови Центральної Ради Товариства ВМР ЗС України, як його керівника, від проведення інвентаризації, та з огляду на неможливість проведення такої інвентаризації в силу положень чинного на той час законодавства самостійно органами державної виконавчої служби, державний виконавець правомірно виніс оскаржувану постанову.

Міністерство оборони України 19.11.2014 звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2013.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2014 ( у складі колегії суддіс: Зеленіна В.О.- головуючий, Синиця О.Ф., Ткаченко Б.О.) відновлено строк на подання апеляційної скарги та прийнято до розгляду апеляційну скаргу Міністерства оборони України у справі № 18/375.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 (склад колегії суддів: Зеленін В.О. - головуючий, Синиця О.Ф., Ткаченко Б.О.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2013 у справі №18/375 скасовано. Визнано незаконною та скасовано постанову ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 27.05.2008.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 18/375, Всеукраїнська громадська організація "Товариство військових службовців та рибалок Збройних сил України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 18/375, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2002, залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 18.11.2003, позов заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задоволено, зобов'язано Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України разом з фахівцями Міністерства оборони України здійснити інвентаризацію майна, а саме: виробничого мисливсько-риболовецького об'єднання, 16 мисливських та 2 риболовецьких господарств, 16 мисливських та 2 риболовецьких господарств, 3 будинків мисливця-рибалки, 3 магазинів, 2 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Київського військового округу; 14 мисливських господарств, будинку мисливця-рибалки, магазину, 5 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Прикарпатського округу; 7 мисливських господарств, 7 будинків мисливця-рибалки, туристичної бази, 3 магазинів, 3 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу; зобов'язано Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України повернути з чужого незаконного володіння на користь Міністерства оборони України майно, а саме: виробниче мисливсько-риболовецьке об'єднання, 16 мисливських та 2 риболовецьких господарств, 3 будинки мисливця-рибалки, 3 магазини, 2 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Київського військового округу; 14 мисливських господарств, будинок мисливця-рибалки, магазин, 5 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Прикарпатського округу; 7 мисливських господарств, 7 будинків мисливця-рибалки, туристичну базу, 3 магазини, 3 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Одеського військового округу.

На виконання постанови Верховного Суду України від 18.11.2003 та рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2002 видано відповідні накази.

Постановою відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві від 23.02.2004 відкрито виконавче провадження з виконання виданих у справі наказів.

Постановою відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві від 27.05.2008 на підставі пункту 11 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", частини 3 статті 76 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, що діяла на час закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем повернуто накази, а виконавче провадження з примусового виконання наказів Господарського суду міста Києва від 18.11.2003 № 18/375 закінчено.

Статтею 76 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утримуватись від їх вчинення, як боржником (у добровільному чи примусовому порядку), так і іншими особами за організацією державного виконавця в межах повноважень, наданих йому законом.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що підстав для закінчення виконавчого провадження не існувало, а виконання рішення суду повинно бути організовано діючим керівництвом боржника. Перевіряючи законність дій державного виконавця, суди зобов'язані з'ясовувати можливість виконання наказу Господарського суду щодо проведення інвентаризації майна без особистої участі боржника у вчиненні виконавчих дій. Боржником є Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, а не фізична (посадова) особа Гурін М.М. відносно якого порушена кримінальна справа. Відсторонення від посади зазначеної фізичної особи не звільняє Товариство від обов'язку виконати вимоги наказу Господарського суду.

Згідно зі статтею 93 Господарського процесуального кодексу України, в чинній редакції, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Вищий господарський суд України вважає, що суд апеляційної інстанції, відновивши строк на подання апеляційної скарги зі спливом значного проміжку часу, не порушив норми національного законодавства, зокрема, статті 53, 91, 93 Господарського процесуального кодексу України, так і принцип юридичної визначеності, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 18/375 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись статями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 18/375 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 18/375 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.