РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа № 924/1857/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Савченко Г.І. ,

суддя Юрчук М.І.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Зінченко О.Л. - представник за довіреністю від 18.12.2014р.

від відповідача: Копанчук О.Є. - представник за договором від 22.12.2014р.

Фокін І.Г. - керівник

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Катіон", м.Хмельницький

на рішення господарського суду Хмельницької області

від 27.01.15 р. у справі № 924/1857/14 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Катіон", м.Хмельницький

до Приватного підприємства "Новінтех-М", м.Хмельницький

про визнання недійсною з моменту укладання біржову угоду купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 у позові Публічного акціонерного товариства "Катіон" до Приватного підприємства "Новінтех-М" про визнання недійсною з моменту укладання біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р., відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Катіон" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- зазначає, що судом не було оцінено доводи позивача, а вказана в поясненнях інформація не була перевірена. Суд лише на основі переліку нерухомого майна позивача (прикріпленого до реєстраційного посвідчення від 02.06.1998р.), без будь-якого обґрунтування свого висновку, встановив, що "Автостоянка" в переліку є проданою;

- вказує, що стоянка (як споруда транспорту) є нерухомим майном, оскільки має спеціальне покриття (передбачене ДБН В.2.3-15-2007, СНиП 2.07.01-89, а також ВСН 01-89), переміщення якого неможливе без його знецінення та зміни призначення. Таким чином, стоянка є нерухомістю, а тому продаж її без оформлення правовстановлюючих документів (без оформлення права власності) є прямим порушенням законодавства, відтак висновки суду є такими, що не відповідають чинному законодавству. Крім того, відповідач у своєму відзиві на позов чітко зазначив, що стоянка є нерухомим майном, а тому відсутнім є спір з даного приводу, та незрозумілим є твердження суду про те, що сторони не заперечують проти того, що продана була не стоянка, як об'єкт, а окремо рухоме і нерухоме майно. Також, ще одним доказом того, що стоянка є нерухомим майном є посилання суду на наявність у відповідача договору оренди земельної ділянки площею 3289кв.м. №87 від 08.08.2007р. та додаткової угоди №00747 від 23.08.2012р., укладених між відповідачем та Хмельницькою міською радою, оскільки земельна ділянка не може бути надана в оренду під рухоме майно. Проте, місцевий господарський суд не звернув уваги на усі доводи позивача та пояснення відповідача, не надав їм правової оцінки, та виніс рішення посилаючись на те, що за біржовою угодою продано нерухоме майно (приміщення заг.площею 77.8кв.м.) та рухоме майно (стоянка та інші розташовані на ній споруди). Таким чином, вказане твердження не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству, рішення в цій частині є також необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- посилання суду на те, що неприйняття в експлуатацію майна зазначеного в біржовій угоді від 02.10.2000р. не свідчить про неможливість його продажу, в т.ч. власником матеріалів, обладнання є необґрунтованим, оскільки позивач продав не матеріали чи обладнання, на об'єкт в цілому - стоянку, яка є нерухомим майном. А оскільки об'єкт є нерухомістю, продаж мав бути вчинений лише за наявності права власності на нього, відповідно до ст.225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Отже, біржова угода укладена з порушенням чинного на той момент законодавства та є недійсною з моменту укладення. Крім того, суд у своїх висновках вказав на те, що ним не були досліджені питання прийняття (неприйняття) об'єктів вказаних в угоді в експлуатацію. При цьому в позовній заяві позивач звертав увагу суду на те, що стоянка не була прийнята в експлуатацію, та на неї не було набуто право власності, а отже такого права не міг набути і відповідач. Окремо було зауважено відповідно до якого законодавства та в якому порядку повинна була пройти процедура введення в експлуатацію та реєстрації. Однак, судом не було проаналізовано ні посилання позивача, ні законодавство на якому ґрунтувалась позовна заява, а вказівка суду на те, що ним не досліджувалось питання є ще одним доказом того, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та недостатнім аналізом норм матеріального права в плані планування, будівництва, прийняття в експлуатацію та реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи те, що стоянка побудована без дозвільних документів та не була прийнята в експлуатацію, то на момент укладання угоди вона не належала позивачу на праві власності, а тому була і залишається самовільно збудованою;

- вважає, що висновки суду щодо неможливості застосування ст.105 ЦК УРСР до спірних правовідносин є необґрунтованими;

- відповідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. В даному випадку угода вчинена з порушенням ч.1 ст.203 ЦК України - "Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, для правочинів, які вчинені з порушенням норм законодавства не є обов'язковою умова про встановлення факту порушення прав сторони, адже даний правочин по своїй природі є нікчемним;

- зазначає, що висновки суду про преюдиційність дійсності біржової угоди є необґрунтованими та вказують на те, що господарським судом не належним чином досліджено надані в справи докази.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2015р. у справі №924/1857/14 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Катіон" прийнято до провадження та призначено її розгляд на 24.02.2015р..

Представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві від 20.02.2015р. на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 24.02.2015р. заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Керівник відповідача підтримав позицію свого представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації посвідчило, що цілісний майновий комплекс заводу по вул.Тернопільській, 19 в м.Хмельницькому зареєстрований за ВАТ "Катіон" на праві колективної власності на підставі наказу №338 "Мінмашпрому України" від 04.03.1994р. (а.с.9) та зведеного переліку об'єктів майнового комплексу ВАТ "Катіон" (а.с.82, 117), яке підписано головою правління та головним бухгалтером підприємства та скріплено печаткою ВАТ "Катіон", про що свідчить реєстраційне посвідчення №656 від 02.06.1998р. (а.с.82, 116).

У змісті зведеного переліку об'єктів майнового комплексу ВАТ "Катіон" значиться автостоянка.

02.10.2000р. між брокером брокерської контори №1, діючим від Відкритого акціонерного товариства "Катіон" (продавець), на підставі договору доручення №41 від 02.10.2000р., з однієї сторони та брокером брокерської контори №1, діючим від Приватної фірми "Новінтех-М" (покупець), на підставі договору доручення №42 від 02.10.2000р., укладено біржову угоду купівлі-продажу нерухомого майна (далі - угода), згідно п.1 якої продавець продав, а покупець купив автомобільну стоянку по вул.Тернопільській, 19 (а.с.28).

Відповідно до п.2 угоди, предметом даного договору є вказана в угоді автомобільна стоянка по вул.Тернопільській, 19: загальна площа 3289кв.м.. Об'єкт складається з автостоянки на 140 автомашин, 2-х поверхового вартового приміщення, перепускного пункту, металевої огорожі, цегляної огорожі, навісу відкритого. Рік введення в експлуатацію 1997.

У відповідності до п.3 угоди, вартість автостоянки згідно висновку експерта-оцінщика ХФ ТОВ "Експерт" №2/2709 від 27.09.2000р. становить 74832,79грн..

Продаж цей вчинено за 74832,79 грн. Ціна остаточна і корегуванню не підлягає (п.4 угоди).

За змістом п.5 угоди, продавець свідчить, що вказана автостоянка, яка є предметом цього договору, на момент його укладення нікому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб не має. Автостоянка реалізується за згодою ДПІ в м.Хмельницькому від 29.09.2000р. з обов'язковим перерахуванням коштів на погашення податкової заборгованості.

Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.200р. підписана сторонами, скріплена їх печатками в присутності уповноваженої особи та зареєстрована за номером 25.

На виконання вказаної вище угоди відповідно до акту прийому-передачі автомобільної стоянки по вул.Тернопільській, 19, м.Хмельницький від 10.10.2000р. ВАТ "Катіон" передав, а ПФ "Новінтех-М" прийняла автомобільну стоянку загальною площею 3289кв.м. і споруди, які на ній розташовані (а.с.29), а саме:

1. Вартове приміщення з пунктом технічного ремонту;

2. Металева сітчата огорожа;

3. Металеві ворота в'їзду;

4. Цегляна огорожа автостоянки;

5. Перепускний пункт автостоянки;

6. Спрощений навіс.

У відповідності до висновку експерта №02/2709, оціночна вартість всього комплексу складає 74832,79грн.. Всі споруди знаходяться у задовільному стані та придатні до подальшої експлуатації (а.с.18-27).

Згідно протоколу №19 від 06.09.2011р. позачергових загальних зборів Відкритого акціонерного товариства "Катіон", відповідно до ст.5 Закону України "Про акціонерні товариства", змінено тип та найменування Акціонерного товариства з "відкрите акціонерне товариство "Катіон" на "публічне акціонерне товариство "Катіон" (а.с.11-15).

Також, відповідно до довідки Хмельницького бюро технічної інвентаризації вбачається, що назву підприємства "Приватна фірма "Новінтех-М" змінено на Приватне підприємство "Новінтех-М" (а.с.51).

У матеріалах справи міститься державний акт на право постійного користування землею №001317 ХМ №897 від 13.01.1999р., що виданий Відкритому акціонерному товариству "Катіон" площею 22,3539га.. Землю надано у постійне користування під промислове підприємство відповідно до рішення виконкому Хмельницької міської ради від 24.12.1998р. №763 (а.с.16-17).

Заявою №985 від 10.10.2000р. ВАТ "Катіон" звернулося до міського голови, якою повідомило, що з метою погашення боргів до бюджету ВАТ "Катіон" реалізувало автомобільну стоянку, яка розташована по вул.Тернопільська на землях, що належать акціонерному товариству. Враховуючи це, позивач просив надати дозвіл на вилучення 3289кв.м. з площі, яка належить ВАТ "Катіон" і передати її новому власнику ПФ "Новінтех-М" (а.с.47).

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 28.12.2000р. №1147 "Про вилучення та надання земельних ділянок та внесення змін в рішення №596 від 10.08.2000р. "Про вилучення та надання земельних ділянок" (витяг), вилучено в запас міста земельну ділянку ВАТ "Катіон" по вул. Тернопільській, 19 площею 0,3273га та надано цю земельну ділянку в користування приватній фірмі "Новінтех-М" під автостоянку (біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна) (а.с.53).

Надалі, 18.01.2001р. між Виконкомом Хмельницької міської ради та Приватною фірмою "Новінтех-М" укладено договір на право тимчасового користування землею, згідно якого ПФ "Новінтех-М" прийняло в тимчасове короткострокове користування земельну ділянку строком до 3 років під автостоянку по вул. Тернопільській, 19 загальною площею 0,3273га (а.с.84).

31.01.2007р. виготовлено технічний паспорт на приміщення по вул.Тернопільській, 19, загальна площа 77,8кв.м.; власник Приватне підприємство "Новінтех-М" (а.с.48).

Хмельницьке бюро технічної інвентаризації посвідчило, що приміщення заг.пл. 77,8м.кв. по вул.Тернопільська, 19 в місті Хмельницькому зареєстровано за Приватною фірмою "Новінтех-М" на праві приватної власності на підставі біржової угоди купівлі-продажу від 02.10.2000р., про що свідчить реєстраційне посвідчення від 10.11.2000р. (а.с.50).

08.08.2007р. між Хмельницькою міською радою (орендодавець) та Приватним підприємством "Новінтех-М" (орендар) укладено договір оренди землі №87 (далі - договір оренди землі), згідно п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку на підставі рішення одинадцятої сесії міської ради від 30.05.2007р. №14 під автостоянку, яка знаходиться в м.Хмельницькому, по вул.Тернопільській, 19 (а.с.54-57).

Відповідно до п.п.2, 3 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3273м.кв.; на земельній ділянці об'єкти нерухомого майна - автомобільна стоянка, а також інші об'єкти інфраструктури відсутні.

За замістом п.п.4, 5 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду разом з автомобільною стоянкою; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 794903,00грн..

Договір укладено на 5 років до 30.05.2012р.. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору оренди землі).

Договір оренди землі від 08.08.2007р. №87 підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток та зареєстрований за №187.

Додатковою угодою від 09.06.2011р. №00083 внесено зміни до договору оренди землі від 08.08.2007р. №87 в частині визначення нормативної грошової оцінки землі та розміру орендної плати (а.с.58).

Додатковою угодою №00747 від 23.08.2012р. сторони поновили договір оренди землі від 08.08.2007р. №87 на новий термін на 10 років до 30.05.2022р., а також внесено зміни щодо розміру орендної плати (а.с.59).

Відповідно до рішення господарського суду Хмельницької області від 09.06.2006р. у справі №12/1926 у позові Відкритого акціонерного товариства "Катіон" до Приватної фірми "Новінтех-М", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товарної біржі "Дніпродзержинська" в особі Хмельницької філії м.Хмельницький, про визнання недійсною біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 01.12.2000р., відмовлено. (а.с.45).

Так, підставою визнання біржової угоди недійсною, у вказаній вище справі, позивач зазначав, що вона була укладена від імені позивача головою правління ВАТ "Катіон" за відсутності передбаченого Статутом рішення Ради ВАТ "Катіон", тобто з перевищенням наданих йому повноважень.

Під час розгляду справи №12/1926 судом встановлено, що біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р. була укладена із дотриманням вимог чинного законодавства.

31.10.2014р. ПАТ "Катіон" звернулося до Хмельницької міської ради із запитом №650, згідно якого просило надати інформацію щодо прийняття державною технічною комісією в експлуатацію автостоянки (а.с.30).

У відповідь на зазначене вище звернення Хмельницька міська рада листом від 07.11.2014р. №12-4061-02-30 повідомила позивача про неможливість надати запитувану інформацію, оскільки в управлінні архітектури та містобудування Хмельницької міської ради вказана інформація відсутня. Одночасно повідомлено, що в зв'язку з відсутністю пошукових даних, а саме дата та номер прийняття рішення виконкому (сесії) Хмельницької міської ради, відповідно до якого було прийнято в експлуатацію вищезазначену автостоянку, архівний відділ Хмельницької міської ради не в змозі здійснити пошук запитуваного документа (а.с.31).

За вказаних обставин, вважаючи, що автостоянка побудована без дозвільних документів та не була прийнята в експлуатацію, і на момент укладання біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р. №25 вона не належала ПАТ "Катіон" на праві власності, а тому була і залишається самовільно збудованою, Публічне акціонерного товариства "Катіон" звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного підприємства "Новінтех-М" про визнання недійсною з моменту укладання біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р. (а.с.2-5).

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 у позові відмовлено (а.с.124-127).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст.128 Цивільного кодексу УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

За приписами ст.145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Статтею 48 ЦК УРСР, в редакції станом на 2000р., визначено, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону, а тому не породжує тих правових наслідків, яких бажала сторона при її укладенні. Відповідно до зазначеної норми закону недійсними визнаються усі угоди, які не відповідають вимогам закону і в яких порушено хоча б одну із умов дійсності угод, а саме: правомірності, дієздатності учасників угоди, наявності вільного волевиявлення, дотримання форми угоди.

За змістом п.п.1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення (п.10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Відповідно до п.п.6, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом; до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

В силу ст.49 Закону України "Про власність", володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Згідно ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка встановлює засади державної реєстрації прав, зокрема, держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації; права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

У відповідності до п.п.1.5-1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998р., що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна відносяться зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (п.9 додатку №1 до вказаної Інструкції).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, підставами позову для визнання недійсною біржової угоди від 02.10.2000р. позивач зазначає те, що на момент укладення угоди ПАТ "Катіон" не було власником самовільно спорудженої автостоянки, чим порушило ст.ст.105,.225 ЦК УРСР.

Як встановлено судом першої інстанції, автостоянка, що є об'єктом спірної біржової угоди, була в наявності позивача, про що свідчить реєстраційне посвідчення №656 від 02.06.1998р., зведений перелік об'єктів майнового комплексу останнього, таким чином ВАТ "Катіон" було не позбавлено можливості розпоряджатися своїм майном.

Також, господарським судом встановлено, що 10.11.2000р. Хмельницьким бюро технічної інвентаризації зареєстровано приміщення заг.площею 77,8кв.м. по вул.Тернопільській, 19 в м.Хмельницькому за Приватною фірмою "Новінтех-М" на підставі біржової угоди від 02.10.2000р. за реєстровим №656.

Враховуючи те, що автостоянка з об'єктами, які на ній розташовані, не є житловим будинком, а тому до спірних правовідносин не може застосовуватись ст.105 ЦК УРСР, яка забороняла розпоряджатися самовільно збудованим саме житловим будинком.

Водночас сама назва угоди "купівлі-продаж нерухомого майна" не свідчить, що предметом її повинно бути лише нерухоме майно. Так, зі змісту спірної угоди вбачається, що остання містить елементи різних договорів (змішаний договір), як продаж рухомого, так і нерухомого майна.

При цьому, недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення (зміст листа Верховного Суду України від 24.11.2008 р.).

Таким чином, позивачем в процесі розгляду справи не доведено недійсність спірного правочину, при цьому позивачем зазначено факт належності останньому майна, яке було предметом біржової угоди (як рухомого так і не рухомого).

Водночас, обов'язковою умовою задоволення позову про визнання недійсною угоду купівлі-продажу від 02.10.2000р. є встановлення судом факту порушення прав позивача при укладенні цього договору.

Враховуючи те, що норми ЦК УРСР, в редакції чинній на 02.10.2000р., не обмежували позивача жодним правом продажу мана зазначеного в угоді, окрім того, враховуючи предмет даного спору, не досліджується питання прийняття (неприйняття) в експлуатацію об'єктів вказаних в угоді, оскільки не існувало жодної норми ЦК УРСР, що була чинна на 02.10.2000р., яка б свідчила про можливість визнання недійсними угод з підстав не прийняття в експлуатацію об'єктів, вказаних в правочині. При цьому, судом враховано, що не прийняття в експлуатацію майна зазначеного у біржовій угоді від 02.10.2000р. не свідчить про неможливість його продажу, в т.ч. власником матеріалів, обладнання тощо, що спростовує твердження скаржника про зворотнє, а також те, що предметом даного спору не є факт прийняття (неприйняття) об'єкту до експлуатації.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не прийняття до уваги наявного у позивача Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ХМ №001317 ХМ №897 від 13.01.1999р., як на підтвердження свого порушеного права, оскільки зібрані по справі докази свідчать про відсутність порушення такого, а саме: зміст заяви ПАТ "Катіон від 10.10.2000р. №985 про надання згоди на вилучення земельної ділянки площею 3289кв.м. та передання її ПФ "Новінтех-М", рішення виконкому Хмельницької міської ради від 28.12.2000р. №1147 (яким земельна ділянка під автостоянкою вилучена в запас міста, та передана ПФ "Новінтех-М"), договір оренди землі №87 від 08.08.2007р., додаткова угода №00747 від 23.08.2012р., укладені між ПП "Новінтех-М" та Хмельницькою міською радою.

Водночас вказані вище рішення та договір оренди землі у встановлений законом спосіб недійсними не визнавались, що також свідчить про безпідставність доводів позивача про порушення його прав.

Крім того, судом правомірно оцінено та не взято до уваги твердження позивача про те, що вищезазначений Державний акт не скасовувався, будь-які зміни щодо розміру земельної ділянки в нього не вносились, а тому позивач є єдиним користувачем земельної ділянки, розташованої під автостоянкою, оскільки саме на нього покладено обов'язок звертатися до уповноважених органів для здійснення дій направлених на видачу нового державного акту чи внесення змін в діючий. Також, не виконання своїх обов'язків не свідчить, що земельна ділянка перебуває в користуванні позивача, оскільки її було вилучено та передано ПФ "Новінтех-М".

Також, місцевим судом враховано, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 09.06.2006р. у справі №12/1926 встановлено факт того, що біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р. укладена з дотриманням вимог чинного законодавства, отже останнє твердження не потребує доказування з огляду на норми ст. 35 ГПК України та те, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовим рішенням (в т.ч. в їх мотивувальних частинах) (п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.).

Таким чином, враховуючи в сукупності вище вказане, колегія суддів погоджується з висновком господарського суд Хмельницької області, що права позивача при укладенні спірної угоди купівлі-продажу від 02.10.2000р. не порушені.

Стосовно заяви про застосування строків позовної давності колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи (про наявність порушеного права особи зазначено і в ст.76 ЦК УРСР).

Відповідно до п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що в ході розгляду справи позивачем не доведено в чому саме полягає порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів укладенням спірної біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000р., судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, а тому строк позовної давності до спірних правовідносин судом не застосовується.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача про припинення провадження у справі згідно п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки таке клопотання є необґрунтованим з огляду на існування предмету спору.

Згідно вимог ст.33 Господарського-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, про необґрунтованість позовних вимог, а тому вони не підлягають до задоволення..

Інші доводи Публічного акціонерного товариства "Катіон", наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, наведеним вище, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Катіон", м.Хмельницький на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 залишити без задоволення, рішення господарського суду Хмельницької області від 27.01.2015р. у справі №924/1857/14 - без змін.

2. Справу №924/1857/14 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Юрчук М.І.

Віддрук. прим.:

1 - до справи,

2 - ПАТ "Катіон" (29016, м.Хмельницький, вул.Тернопільська, 19),

3 - ПП "Новінтех-М" (29000, м.Хмельницький, вул.Тернопільська, 19),

4 - в наряд.