ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р.Справа № 916/4276/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання: Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Угненко І.А., за довіреністю;

від відповідача - Шерстньова Н.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеського національного економічного університету

на рішення господарського суду Одеської області від 03 грудня 2014 року

по справі № 916/4276/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі Філії «Інфоксводоканал»

до Одеського національного економічного університету

про стягнення 568831,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі Філії «Інфоксводоканал» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Одеського національного економічного університету 568831,96 грн. заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.12.2014 року (суддя Горячук Н.О.) позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Одеського національного економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі Філії "Інфоксводоканал" Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" 568831 грн. 96коп.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з урахуванням п.п.3.3.,3.4. Правил №190 від 27.06.2008р., при цьому станом на день розгляду справи відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не представив, а тому задовольнив позов в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеський національний економічний університет звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення вимог чинного законодавства України і просить скасувати рішення господарського суду Одеської області та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що пунктом 2.4.15 договору визначено, що відповідач має право отримувати послуги водопостачання за водогосподарським балансом, за відсутності приладу обліку води без зазначення обмежуючих термінів.

Також скаржник зазначав, що прилад обліку води-лічильник марки POVOGAS знаходиться у неробочому стані та залишений в якості вставки, демонтаж фактично не був проведений, однак позивач посилається на п.3.2 Правил, згідно якого нараховується плата за безоблікове водокористування, якщо споживач самовільно приєднався до системи водопостачання.

Крім того, апелянт посилався на п.1.1 договору, згідно якого визначення обсягів наданих послуг з водопостачання здійснюється у розмірах згідно розрахованих водогосподарських балансів.

Таким чином, скаржник вважає, що перші два місяці розрахунок безоблікового водокористування визначається середньодобовими витратами за попередні два розрахункові місяці, а через два місяці - повинна застосовуватись Форма водогосподарського балансу.

Скаржник також зазначає, що висновки суду про порушення відповідачем строків повірки приладу обліку води є помилковими, оскільки протоколом №23 засідання технічної комісії позивача встановлено порушення п.5.14 Правил №190 від 27.06.2008р., який передбачає, що засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці.

Відповідно до паспорту лічильника, дата повірки - 24.09.2013р., строком на 4 роки. Тобто, на думку апелянта, лічильник міг пропрацювати це до 2017 року, але він зламався, а у таких випадках слід застосовувати п.2.4.15 договору.

Крім того, апелянт наголошував на тому, що розрахунок здійснений виходячи з пропускної спроможності труби діаметром 80мм, тоді як труба, на якій знаходиться лічильник, має діаметр 40 мм, отже розрахунок має бути іншим.

При апеляційному перегляді справи апелянтом заявлялось клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке мотивовано тим, що існує необхідність отримання висновків спеціалістів, які володіють спеціальними знаннями. На розгляд експертів скаржник просив поставити наступні питання: щодо обґрунтованості та відповідності проведеного позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання умовам укладеного між відповідачем та позивачем договору про водопостачання від 08.01.2014 року №30/14в за умова знаходження не демонтованого лічильника в неробочому стані з пропускною спроможністю труби 40 мм., а також визначити загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем за період з 26.11.2013 року по 09.06.2014 року за послуги водопостачання із зарахуванням оплачених відповідачем рахунків, наданих розрахунковим відділом позивача.

В судовому засіданні 03.03.2015 року приймала участь в порядку ст. 30 ГПК України Шаталова О.В., яка працювала на посаді контролера Служби з контролю за водокористуванням філії «Інфоксводоканал» в м.Одесі на час виникнення спірної ситуації та приймала участь у складанні акту №11030 від 26.11.2013 року, на підставі якого нараховано плату за безоблікове водокористування, що є предметом спору.

Відповідно до усних та письмових пояснень Шаталової О.В., лічильник залишився на водомірному вузлі в якості вставки до встановлення нового лічильника, однак за умови невстановлення нового лічильника відповідач має сплачувати за водокористування за середньодобовими витратами, виходячи з діаметру труби 40 мм.

Крім того, апелянт також звернувся до суду із заявою, в якій просив у випадку прийняття постанови про відмову в апеляційних вимогах відповідачу, відстрочити виконання цієї постанови до розгляду касаційної скарги по цій справі у касаційній інстанції, посилаючись на скорочене бюджетне фінансування.

Представник позивача філії «Інфоксводоканал» ТОВ «ІНФОКС» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що п.2.4.15 договору водопостачання та 2.4.16 договору водовідведення не повинні враховуватись у спірних правовідносинах, оскільки відповідач не провів повірку у встановлений строк та не відремонтував лічильник, що підтверджується актом від 10.06.2014 року №134.

Також представник позивача заперечував проти призначення судової економічної експертизи, оскільки таке клопотання необгрунтоване та безпідставне.

Судова колегія залишила без задоволення клопотання відповідача про проведення судової економічної експертизи з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З урахуванням вищезазначеного, судова колегія вважає, що для вирішення питання щодо визначення розміру загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем за послуги водопостачання не потрібні спеціальні знання, оскільки розрахунок позивачем проведено на підставі матеріалів справи та приписів Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008р. №190.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд повинен надати власну правову оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, що не потребує спеціальних знань для вирішення даного спору та дійти відповідних висновків про законність позовних вимог.

Також судова колегія відмовляє відповідачу в наданні відстрочки виконання рішення суду до розгляду касаційної скарги, у зв'язку з відсутністю правових підстав на надання відстрочки до розгляду касаційної скарги, оскільки постанова апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття відповідно до вимог ст.105 ШПК України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі першого заступника філії "Інфоксводоканал" (виробник) та Одеським національним економічним університетом (споживач) укладено договір про закупівлю послуг з централізованого водопостачання за державні кошти №63/13 (а.с. 133-138).

08.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі начальника служби контролю за водопостачанням Філії "Інфоксводоканал" (виробник) та Одеським національним економічним університетом (споживач) укладено договір про закупівлю послуг з централізованого водопостачання за державні кошти №30/14в (далі договір 1) та договір про закупівлю послуг з централізованого водовідведення за державні кошти №30/14с (далі договір 2), за якими позивач надає відповідачу послуги з централізованого водопостачання (обробляння та розподіляння холодної питної води трубопроводами) та водовідведення стічних вод холодного та гарячого водопостачання, зливових, ненормативно-очищених стічних вод на об'єктах Споживача.

Послуги водопостачання надаються за кодом 36.00.2 (обробляння та розподіляння води трубопроводами) ДК 016-2010: у розмірах згідно розрахованих водогосподарських балансів або визначаються приладами обліку води; в межах нормативів якості за ДСанПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною".

Відповідно до п.1.2 договору-1, споживач вчасно сплачує надані йому послуги водопостачання, забезпечує належну експлуатацію своїх мереж водопроводу і каналізації, споруджень, приладів та пристроїв на них у належному стані, відповідно до Правил, зазначених у п.1.2 договору та чинного законодавства.

Послуги за водовідведення надаються за кодом 37.00.1 (Послуги каналізації) ДК 16-2010 у розмірах згідно розрахованих водогосподарських балансів або визначаються приладами води, в межах розрахункових об'ємів зливових і талих стічних вод, в межах, встановлених для Споживачів „Правилами приймання стічних вод підприємств, установ, організацій у систему каналізації м. Одеси".

Відповідно до п.1.2 договору-2, споживач вчасно сплачує надані йому послуги водовідведення, послуги по прийманню зливових і талих вод, забезпечує належну експлуатацію своїх мереж водопроводу і каналізації, споруджень, приладів та пристроїв на них у належному стані, відповідно до Правил, зазначених у п.2.1. договору та чинного законодавства.

Відповідно до п.2.1. договору 1, сторони зобов'язуються користуватися діючими нормативними актами: Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008р. №190, "Правилами технічної експлуатації систем водопостачання і водовідведення", затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.07.1995р. №30, технічними умовами, існуючими ДСТ, іншими нормативними актами, прийнятими у встановленому порядку.

Пунктами 2.2.1 договорів визначено, що виробник зобов'язується подавати споживачу холодну питну воду цілодобово або за графіком, затвердженим місцевими органами державної влади Приймати стоки відповідно до стану мереж і споруджень.

Пунктами 2.4.1, 2.4.10 договорів встановлено, що споживач зобов'язується утримувати в належному технічно справному стані мережі водопостачання, прилади і пристрої, устаткування і спорудження, що знаходяться на його балансі. Здійснювати державну повірку приладів обліку води в термін встановлений Укрспоживстандартом України згідно з вимогами Закону "Про метрологію та метрологічну діяльність", уповноваженим представником в Одеському регіоні (на момент укладання договорів - ДП "Одесастандартметрологія"). За приписами Виробника виконувати заміну приладів обліку води на інший типо-розмір відповідно до обсягу фактичного споживання. При виході з ладу приладу обліку води, письмово терміново повідомити Виробника, в триденний термін виконувати роботи з їх заміни на новий за рахунок власних коштів

21.11.2013р. відповідач звернувся до позивача з листом №105 з проханням розпломбувати лічильник у зв'язку з його неробочим станом для ремонту.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту демонтажу від 26.11.2013р. №11030, представниками позивача було демонтовано лічильник у зв'язку з його неробочим станом та надано строк 15 діб для його встановлення після повірки.

Судом першої інстанції встановлено, відповідач не провів повірку та не відремонтував лічильник, що підтверджується актом №134 від 10.06.2014р. складеним в результаті проведення обстеження системи водопостачання гуртожитку №2 за адресою м. Одеса, вул. Олександра Невського, 51-а, який належить відповідачу.

12.06.2014р. відповідача було викликано на засідання технічної комісії, оформлене протоколом №23, на якому в його присутності за несвоєчасне встановлення водо лічильника після проведення робіт за його державною повіркою, вирішено, що за порушення п.5.14. Правил №190 від 27.06.2008р., необхідно провести розрахунки за п.п. 3.3.,3.4. Правил №190 від 27.06.2008р.(а.с.11)

Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового користування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць (п.3.4. Правил №190 від 27.06.2008р.).

Посилаючись на безоблікове водокористування відповідачем, яке на думку позивача, розпочалось через 30 днів з моменту складання акту демонтажу (акт від 26.11.2013р.), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 568831,96грн. за період з 26.12.2013 року по 09.06.2014 року.

Відповідно до ст.ст. 626,629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 901, 903 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 08.01.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю послуг з централізованого водопостачання за державні кошти №30/14в (далі договір 1) та договір про закупівлю послуг з централізованого водовідведення за державні кошти №30/14с (далі договір 2) за якими позивач надає відповідачу послуги з централізованого водопостачання (обробляння та розподіляння холодної питної води трубопроводами) та водовідведення стічних вод холодного та гарячого водопостачання, зливових, ненормативно-очищених стічних вод на об'єктах Споживача.

21.11.2013р. відповідач звернувся до позивача з листом №105 з проханням розпломбувати лічильник у зв'язку з його неробочим станом для ремонту.

Згідно акту демонтажу від 26.11.2013р. №11030, представниками позивача було демонтовано лічильник у зв'язку з його неробочим станом та надано строк 15 діб для його встановлення після повірки (а.с.13).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не провів повірку та не відремонтував лічильник, що підтверджується актом №134 від 10.06.2014р. складеним в результаті проведення обстеження системи водопостачання гуртожитку №2 за адресою м. Одеса, вул. Олександра Невського, 51а, який належить відповідачу.

Відповідно до розрахунку філії «Інфоксводоканал», сума боргу у розмірі 568 831,96 грн. у період з 26.12.2013р. по 09.06.2014р. виникла у відповідача перед позивачем, у зв'язку з порушенням відповідачем п, 5.14 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008р. та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 07.10.2008р. за №936/15627 (далі - Правила), а саме у випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п 3.3. цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

Період з 26.12.2013р. по 09.06.2014р. встановлено згідно п. 3.4 Правил, згідно якого розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Тому, позивачем вірно обраховано, що дата початку безоблікового водокористування починається через 30 днів з моменту складання акту демонтажу лічильника від 26.11.2013р. №11030, тобто з 26.12.2013р. та закінчується 09.06.2014р., а саме датою встановлення факту відсутності повіреного лічильника актом від 10.06.2014р. № 134.

Тариф за водопостачання, який діяв у період з 26.12.2013р. по 09.06.2014р. та складав за 1 мЗ - 4,464 грн., встановлено Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 10.02.2012р. № 89.

Пропускну спроможність труби вводу сі=80 мм при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек - 859,68 мЗ/добу, визначено за "Таблицею для гідравлічного розрахунку" Ф.А. Шевелева.

Таким чином, відповідно до п. 3.3 Правил, борг відповідача у розмірі 568831,96 грн. у період з 26.12.2013р. по 09.06.2014р. за порушення п. 5.14 Правил складається з: (кількість днів) помножена на (пропускну спроможність труби вводу (1=80 у мЗ/добу) помножена на (тариф), а саме:

1) 6 днів грудня 2013р. х 859,68 мЗ/добу х 4,464 грн. = 23 025,67 грн.

2) 151 день за січень, лютий, березень, квітень, травень 2014р. х 859,68 мЗ/добу х 4,464 грн. = 583 700,64 грн.

3) 9 днів червня 2014р. х 859,68 мЗ/добу х 4,464 грн. = 34 538,51 грн.

Разом: 641 264,82 грн., яка з урахуванням часткових оплат була зменшена до 568 831,96 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог, з огляду на їх обґрунтованість та відповідність нормам чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.14 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190 від 27.06.2008р. усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

12.06.2014р. відповідача було викликано на засідання технічної комісії, яке оформлено протоколом №23 на якому, в його присутності, за несвоєчасне встановлення водолічильника після проведення робіт за його державною повіркою, вирішено, що за порушення п.5.14. Правил №190 від 27.06.2008р., необхідно провести розрахунки за п.п. 3.3.,3.4. Правил №190 від 27.06.2008р.

Згідно п.п.3.3.,3.4. Правил №190 від 27.06.2008р. у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Дата початку безоблікового користування починається через 30 днів з моменту складання акту демонтажу від 26.11.2013р., тобто з 26.12.2013 року.

Отже, заборгованість відповідача складала 641264,82грн. та була зменшена після часткової сплати відповідачем до 568831,96грн. про що відповідачу було направлено лист від 18.06.2014р. №3464/а.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що перші два місяці розрахунок безоблікового водокористування визначається середньодобовими витратами за попередні два розрахункові місяці, а через два місяці - повинна застосовуватись Форма водогосподарського балансу згідно п.2.4.15 договору, оскільки в даному випадку слід керуватись п.2.4.12 договору та п.3.3.,.3.4 Правил, виходячи з того, що сторонами було складено акт демонтажу неробочого приладу від 26.11.2013р., згідно якого було надано 15 діб на встановлення повіреного приладу обліку води, чого не було виконано відповідачем.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що розрахунок повинен бути здійснений виходячи з пропускної спроможності труби діаметром 40 мм, на якій встановлений лічильник, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, відповідно до п.3.3 Правил, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Згідно з п.1.2 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлкомунгоспу від 27.06.2008р. № 190 (далі, Правила) визначено поняття терміну "Водопровідний ввід" - це трубопровід від розподільчої (внутрішньоквартальної або вуличної) мережі до зовнішньої стіни будинку або мережі території об'єкта з колодязем і запірною арматурою у місці приєднання до водопровідної мережі.

Поняття "водопровідного вводу", що наведено у п.1.2 Правил, не визначає водопровідний ввід, як трубопровід споживача найменшого діаметра. При цьому містить інші критерії визначення того чи іншого відрізку водогінної мережі споживача як водопровідного вводу, а саме:

- підключення до розподільчої (внутрішньоквартальної або вуличної) мережі;

- трубопровід пролягає до зовнішньої стіни будинку або межі території об'єкта;

- наявність колодязя та запірної арматури у місці приєднання до водопровідної мережі.

Як вбачається з матеріалів справи, в Акті №134 від 10.06.2014 року, складеному представником Служби по контролю за водокористуванням філіалу «Інфоксводоканал» та представником підприємства, дійсний діаметр труби вводу складає 80 мм (а.с.12).

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача про те, що розрахунок боргу наведений у позовній заяві, не відповідає договірним відносинам з посиланням на п. 2.4.15 договору водопостачання, оскільки відповідач не врахував вимоги п.п. 2.4.12, 2.4.13 договору водовідведення №30/14в від 08.01.2014р.

Згідно п. 2.4.13 договору водопостачання відповідач зобов'язується отримувати технічні умови та узгоджувати проектну документацію з позивачем з підключення нових об'єктів, з усіх об'єктів капітального будівництва, ремонту, реконструкції, технічного переоснащення, обладнання вузлів обліку води, а також у випадках зміни об'ємів та характеру водопостачання.

Відповідно до п. 2.4.12 договору водовідведення, а також відповідно до п.6.1.3 договору №63/13, відповідач зобов'язується при виході з ладу приладу обліку води чи стоків, письмово терміново повідомити позивача в 3-денний термін виконати роботи з їх заміни на новий за рахунок власних коштів. Всі роботи, пов'язані з ремонтом мереж водопостачання та водовідведення, монтажем, демонтажем приладів обліку води та стоків, ремонт, реконструкцію водомірних вузлів чи водопровідних вводів здійснюється тільки після повідомлення відповідачем відповідних служб позивача і тільки в присутності представника позивача. У випадку виключення приладу обліку води та стоків з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки в період експлуатації приладів, відповідач може використовувати прилад до закінчення терміну експлуатації, визначеного паспортом, після чого зобов'язаний за свій рахунок замінити на прилад, що занесено до вказаного Державного реєстру. У разі невиконання вказаних вимог, водопостачання і водовідведення вважається самовільним і відповідач сплачує витрату води згідно пунктів 3.3, 3.4 Правил.

Судова колегія вважає правомірним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, а саме приписам п.п. 3.3, 3.4, 5.4 та умовам договору є розрахунок позивача, виходячи з діаметру труби 80 мм, що підтверджується актом демонтажу від 26.11.2013р. №11030.

Таким чином, судова колегія зауважує, що розрахунок апелянта за пропускною спроможністю, виходячи з діаметру 40 мм, є недоведеним, оскільки скаржник вважає, що при розрахунку боргу необхідно виходити не з діаметру трубопровіду у місці приєднання до мережі виробника - філії "Інфоксводоканал", а з діаметру труби, яка доходить до лічильника з діаметром 40 мм.

Та обставина, що після підключення до водопровідної мережі філії «Інфоксводоканал» водопровідна мережа споживача діаметром 80 мм звужується та має менший діаметр 40 мм, не впливає на розрахунок обсягу витрат води у разі безоблікового водоспоживання згідно п.3.3. Правил, оскільки в цій нормі йдеться про пропускну спроможність труби вводу, а не будь-якої іншої.

Судова колегія не приймає до уваги наданий ОНЕУ акт з фотофіксацією трубопроводу від 02.03.2015р. та акт філії "Інфоксводоканал" від 04.03.2015р. з фотофіксацією трубопроводу, оскільки дані акти не підписані обома сторонами спору, містять протирічливі відомості щодо діаметру труб, та взагалі неможливо ідентифікувати належність сфотографованих труб до спірної труби вводу, діаметр якої має значення для вирішення спору.

За таких обставин, судова колегія приймає до уваги акт демонтажу від 26.11.2013р. №11030, підписаний двома сторонами з зазначенням діаметру труби 80 мм без зауважень з боку відповідача.

Таким чином, встановленими обставинами справи та умовами укладених між сторонами договорів підтверджується наявність підстав для нарахування плати за без облікове водокористування відповідача за період з 26.12.2013 року по 09.06.2014р.за порушення п. 5.14 Правил у розмірі 568 831,96 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення господарського суду, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - відсутні.

У зв'язку з викладеним, оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеського національного економічного університету - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського національного економічного університету залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 03 грудня 2014 року по справі № 916/4276/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 10.03.2015 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя О.О. Журавльов

Суддя В.А. Лисенко