ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р.Справа № 922/385/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Ровенькиантрацит" м. Ровеньки
до Державного підприємства "Донбасантрацит", м. Красний Луч
про стягнення коштів в розмірі 84660,88 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Ровенькиантрацит", м. Ровеньки, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Донбасантрацит", м. Красний Луч, про стягнення заборгованості за надані відповідачу послуги з експлуатації під'їзних шляхів в розмірі 84660,88 грн., а також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 23.01.2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.02.2015р. о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2015р. розгляд справи відкладався на 02.03.2015р. о 10:45 год.

У призначене судове засідання 02.03.2015р. представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надав додаткові докази по справі та клопотання, в якому посилаючись на проведення на території Луганської та Донецької областей антитерористичної операцій, просив суд визнати поважною причину нез'явлення в судове засідання представника позивача та розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника ДП "Ровенькиантрацит" (вх. № 236 від 02.03.2015р.). Дане клопотання судом задовольняється, додаткові докази долучаються до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 02.03.2015р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував.

23.01.2015р. та 11.02.2015р. відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської області, посилаючись на лист Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 01 грудня 2014 року № 07-13-3569, було складено акти про відсутність можливості направити поштову кореспонденцію до Державного підприємства "Донбасантрацит".

При цьому 29.01.2015р. на веб-порталі Господарського суду Харківської області розміщено оголошення, до відома Державного підприємства "Донбасантрацит", м. Красний Луч, про розгляд даної справи господарським судом Харківської області.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у Інформаційному листі "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12 вересня 2014 року № 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис. Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

Таким чином, судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, в зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до акту приймання-передачі виконаних послуг №22 від 28.02.2009р., Державне підприємство "Ровенькиантрацит" (позивач, виконавець) надало, а Державне підприємство "Донбасантрацит" (відповідач, замовник) прийняло надані залізнічно-транспортні послуги на загальну суму 84660,88 грн.

Як зазначив позивач, відповідач не розрахувався за надані послуги, в зв'язку з чим на його адресу було направлено претензію № 1-3/190 від 05.11.2014р. із вимогою про сплату за надані послуги у 7-дениий строк.

Проте, звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивач зазначив, що відповідного реагування на дану претензію з боку відповідача не відбулось, за надані послуги відповідач сплату не здійснив.

Станом на дату розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати зазначеної суми заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п. 2. ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, в тому числі, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1. ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з приписів ст. 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, факт надання позивачем відповідачу відповідних послуг на загальну суму 84660,88 грн., підтверджується підписаним представниками замовника та виконавця актом приймання-передачі виконаних послуг № 22 від 28.02.2009р., скріпленим печатками сторін.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував позовні вимоги, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 84660,88 грн. заборгованості належно обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 202, 205, 509, 525, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 181, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 12, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Донбасантрацит" (94506, Луганська область, м. Красний Луч, вул. Косіора, 10, ) на користь Державного підприємства "Ровенькиантрацит" (94700, Луганська область, м. Ровеньки, вул. Комуністична, 6, ) заборгованість за надані послуги в розмірі 84660,88 грн., судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/385/15