РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/29281/14

За позовомПублічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»
доАграрного фонду
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаПриватного підприємства «Аскон»
простягнення 227 363,90 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Деруга Н.О.
від відповідача:не з'явився
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду про стягнення 227 363,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги №468-05/14 від 01.12.2014 р. позивачем набуто право вимоги від відповідача виконання грошового зобов'язання за договором складського зберігання зерна №125/11 від 19.04.2011 р., яке останнім належним чином не виконано, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 227 363,90 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.12.2014 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 02.02.2015 р.

28.01.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано письмові пояснення, в яких відповідач вказував на те, що невиконання ним грошового зобов'язання за договором №125/11 від 19.04.2011 р. відбулося внаслідок відсутності фінансування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. залучено до участі у справі Приватне підприємство «Аскон» (надалі - «Підприємство») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, розгляд справи відкладено на 23.02.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується протоколом судового засідання від 02.02.2015 р.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, на виконання вимог ухвали суду направив письмові пояснення по суті спору, в якому позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2011 р. між Підприємством (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна №125/11 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Згідно з п. 3.3.2 Договору поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку визначеному п. 3.1.4 цього договору.

За змістом п. 4.4 Договору поклажодавець відшкодовує витрати зі зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

На виконання умов Договору між Підприємством та Аграрним фондом у період з 22.10.2012 р. по 24.12.2013 р. були складені акти виконаних робіт на загальну суму 227 363,90 грн.

01.12.2014 р. між Товариством (новий кредитор) та Підприємством (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №468-05/14, за яким новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від Аграрного фонду належного виконання всіх зобов'язань за Договором.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 227 363,90 грн.

Договір є договором зберігання зерна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України, Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з пунктами 10, 24 статті 1 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні» зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 43 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні» передбачено, що якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

За змістом п. 4.4 Договору поклажодавець відшкодовує витрати зі зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору між Підприємством та Аграрним фондом у період з 22.10.2012 р. по 24.12.2013 р. були складені акти виконаних робіт на загальну суму 227 363,90 грн.

За змістом положень статей 512-516 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно умов договору про відступлення права вимоги №468-05/14 від 01.12.2014 р. позивач набув право вимоги по сплаті відповідачем заборгованості у розмірі 227 363,90 грн., про що останній був письмово повідомлений, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача.

За змістом п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами не було визначено строків виконання зобов'язання, оскільки видаткові накладні, якими оформлено правочин, не містять строку виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

08.12.2014 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №3202 від 08.12.2014 р. оплатити вартість послуг за зберігання зерна у розмірі 227 363,90 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів на спростування заявленої до стягнення суми заборгованості та її розміру відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Аграрним фондом обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Аграрного фонду заборгованості у розмірі 227 363,90 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 38926880) заборгованість у розмірі 227 363 (двісті двадцять сім тисяч триста шістдесят три) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 4 547 (чотири тисячі п'ятсот сорок сім) грн. 28 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.02.2015 р.

Суддя В.П. Босий