ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р.Справа № 910/27767/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", м. Київ
про стягнення коштів в розмірі 6114,31 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - не з'явився;

Представник відповідача - Грайворонський І.В., дов. від 08.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", м. Харків, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6114,31 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № С000001934 про сервісно-технічне обслуговування від 01.04.2014р. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 25.12.2014р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.01.2015р. о 10:30 год.

Ухвалами господарського суду від 19.01.2015р., 03.02.2015р., 17.02.2015р. розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду від 17.02.2015р. продовжено строк розгляду даного спору за межами двомісячного строку, в порядку ст. 69 ГПК України.

У призначене судове засіданні 03.03.2015р. представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надав заяву (вх. № 7991), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу без участі представника позивача. Дана заява судом долучається до матеріалів справи.

Представник відповідача, присутній в судовому засіданні 03.03.2015р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Через канцелярію суду надав відзив на позов (вх. № 8315), в якому не заперечує проти наявності даної суми заборгованості, але враховуючи прийняте Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про ліквідацію АТ «Банк Золті Ворота», задоволення вимог кредиторів банку повинно здійснюватись виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Даний відзив судом долучено до матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосоюз" (позивач, виконавець) був укладений договір про сервісно-технічне обслуговування № С000001934, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати комплекс робіт по сервісно-технічному обслуговуванню і ремонту автомобілів замовника, а замовник зобов'язується прийняти та своєчасно сплачувати роботи на умовах, визначених в даному договорі.

Відповідно до п. 3.3. договору, правовим документом, що підтверджує виконання робіт належним чином і підставою для взаєморозрахунків - є підписаний сторонами наряд-замовлення, який має силу акту прийому-передачі робіт (акт виконаних робіт).

Згідно з п. 4.2. договору, замовник сплачує 100% вартості робіт, вказаних у наряді-замовленні, протягом п'яти банківських днів з моменту оформлення, погодження та підписання наряду-замовлення та виставлення виконавцем рахунку-фактури.

В рамках даного договору, виконавцем були виконані роботи на загальну суму 6114,31 грн., що підтверджується нарядом-замовленням № 100772/121000177 від 13.05.2014р. та № 100970/121000231 від 14.05.2014р.

Таким чином, виконавець належним чином і в установлений строк виконав свої зобов'язання за договором, про що свідчить відсутність з боку замовника будь-яких зауважень щодо якості роботи та строку виконаних робіт та підписання замовником наряду-замовлення.

Станом на 03.10.2014р. відповідач (замовник) за виконані позивачем роботи не розрахувався, в зв'язку з чим на його адресу позивачем було направлено претензію від 07.10.2014р. з вимогою про сплату суми заборгованості.

Направлена позивачем претензія, залишилась без відповідного реагування з боку відповідача, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Станом на дату розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Постановою Правління Національного банку України № 781 від 04.12.2014р. прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати AT «Банк Золоті Ворота».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 № 142 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк Золоті Ворота» строком на 1 рік з 05.12.2014р. по 04.12.2015р. включно.

Таким чином, подальше врегулювання діяльності AT «Банк Золоті Ворота» здійснюється відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, розділу VIII «Ліквідація банків».

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ст. 174 ГК України).

Частиною 3 ст. 510 ЦК України передбачено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України підставами для захисту своїх порушених прав або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів суб'єкта господарювання факт порушення/невизнання його прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 147 ГК України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 ст. 20 ГК України передбачено, що порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Зважаючи на запровадження в Банку процедури ліквідації, позивач вправі скористатися тим способом відновлення свого порушеного права, що передбачений у спеціальному для спірних правовідносин сторін Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно- правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 45 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

В той же час, відповідно до п. З ч. 2 ст. ст. 46 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду, зокрема, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Частиною 3 ст. 46 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема ч. 1 передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, враховуючи прийняте Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про ліквідацію АТ «Банк ЗолотіІ Ворота», задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного вище вбачається, що задоволення позову матиме наслідком порушення вимог процесуального закону щодо законності судового рішення, оскільки будуть порушені передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» черговість та порядок погашення вимог кредиторів неплатоспроможного Банку, що в свою чергу, призведе до порушення прав інших кредиторів Банку (що мають право на задоволення їх грошових вимог згідно встановленої черговості).

Враховуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосоюз" не підлягає задоволенню.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах: від 20.11. 2014 року (справа № 922/1405/14), від 23.12.2014 (справа № 910/9228/14) та від 18.02.2015 (справа № 910/9803/14).

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати в даній справі залишаються за позивачем.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 11, 15, 16, 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 12, 22, 22, 34, 43, 49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 910/27767/14