КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа№ 910/19407/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Юзва В.О. - за дов.

від відповідача в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації: Куликов Ю.Ю.- за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014

у справі № 910/19407/14 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент»

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк»

про зобов'язання вчинити дії, ціна позову 179 600, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експонент» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» (далі, відповідач або Банк) про зобов'язання виконати платіжні доручення № 6 від 28.08.2014 та № 7 від 29.08.2014 шляхом перерахування коштів у сумі 179 600 грн. отримувачу - ТОВ «Керамбуд» на рахунок: 0600, МФО 351005.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач порушив умови Договору про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 14.10.2009 № 2143 та не здійснив перерахування коштів на загальну суму 179 600,00 грн. на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» відповідно до поданих платіжних доручень № 6 від 28.08.2014 на суму 90 000,00 грн. та № 7 від 29.08.2014 на суму 89 600,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/19407/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» задоволено у повному обсязі.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виконати платіжне доручення № 6 від 28.08.2014 шляхом списання грошових коштів у сумі 90 000, 00 грн. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» № 0600 та перерахування вказаних грошових коштів у сумі 90 000, 00 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» № 0600, відкритий у АТ «Укрсиббанк», м. Харків, МФО 351005.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виконати платіжне доручення № 7 від 29.08.2014 шляхом списання грошових коштів у сумі 89 600, 00 грн. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» № 0600 та перерахування вказаних грошових коштів у сумі 90 600, 00 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» № 0600, відкритий у АТ «Укрсиббанк», м. Харків, МФО 351005.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» 3 592, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, відповідач в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами ( вх. № 09-08.1/1023/15 та вх. № 09-08.1/1024/15 від 28.01.2015), в яких просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційних скарг, колегією суддів було встановлено, що останні є тотожними, як за формою, так і за змістом.

Таким чином, зазначені апеляційні скарги рахуються як одна апеляційна скарга.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що з 20.11.2014 у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальному порядку з дотриманням принципів черговості задоволення вимог до Банку.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 05.03.2015.

05.03.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу відповідача в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/19407/14 залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2015 надав суду копію рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 № 35 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Віейбі», згідно якого у Банку продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 20 березня 2015 року включно та копію наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 № 55 «Про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Віейб Банк».

Вказані документи були оглянуті колегією суддів та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.10.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експонент» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (банк) було укладено Договір № 2143 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування (далі, Договір), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 2143 у національній і/або іноземній валюті (980) у валютах (далі за текстом - рахунок/поточний рахунок) та здійснює розрахункові та касові операції за цим рахунком відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до пункту 2.1.2. Договору Банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України.

Згідно з пунктом 2.1.3 Договору Банк зобов'язаний виконувати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у строки:

- в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку, та

- не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу. Тривалість операційного та після операційного часу встановлюється згідно з регламентом роботи Банку.

Договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками. Дія Договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункти 7.1., 7.2. Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.08.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Експонент» надало відповідачу для виконання платіжне доручення № 6 (том 1, а.с. 12) на перерахування коштів отримувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» на рахунок: 0600 на суму 90 000,00 грн., а 29.08.2014 платіжне доручення № 7 (том 1, а.с. 13) на суму 89 600,00 грн.

Вищевказані платіжні доручення були отримані Банком 28.08.2014 та 29.08.2014 відповідно, про що свідчить штемпель Банку на них, однак, у встановлені чинним законодавством строки Банком виконані не були.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача з огляду на наступне.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунка.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 1.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі, Інструкція), затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 8.1. статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 2.19. вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Як уже зазначалося вище, Банк зобов'язаний виконувати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у строки:

- в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку, та

- не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу. Тривалість операційного та після операційного часу встановлюється згідно з регламентом роботи Банку (пунктом 2.1.3 Договору).

Пунктом 1.12. Інструкції встановлено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку» (додаток 23); ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем умов Договору в частині перерахування грошових коштів за реквізитами призначення, вказаними у розрахункових документах, поданих позивачем на виконання за наявності при цьому коштів на рахунку позивача. Жодних письмових повідомлень з приводу причин неможливості виконання вказаних розрахункових документів відповідач в установлений законодавством України термін позивачу не надав.

Згідно статті 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (частина 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Посилання скаржника як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на те, що після запровадження у Банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальному порядку з дотриманням принципів черговості колегією суддів у даному випадку до уваги не приймаються, оскільки тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» було запроваджено на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних»», тоді як платіжні доручення були подані для виконання 28 і 29 серпня 2014 року, тобто у період, коли тимчасова адміністрація в Банку введена ще не була.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Посилання скаржника на те, що на момент виставлення спірних платіжних доручень відповідач отримував фінансування від Національного Банку України, а переказ коштів не було здійснено, оскільки не було погоджено куратором НБУ. не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборони НБУ на переказ спірних коштів.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України). У відповідності до статей 525, 615 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/19407/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/19407/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19407/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх