ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.03.15р. Справа № 904/575/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САББІА ГРУП", м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства "БЕЛАЗ"- керуюча компанія холдингу "БЕЛАЗ-ХОЛДИНГ", м. Жодіно, Республіка Білорусь

про стягнення 17 600,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 315 779,11 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Бобошко О. А. - представник (дов. б/№ від 01.10.2013)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Саббіа Груп" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Відкритого акціонерного товариства "БЕЛАЗ"- керуюча компанія холдингу "БЕЛАЗ-ХОЛДИНГ" про стягнення 17 600,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 315 779,11 грн., з яких: основний борг у розмірі 16 000,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 287 071,92 грн., пеня у розмірі 1 600,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 28 707,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за контрактом № 450-02350 від 16.09.2014, в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.03.2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 провадження у справі № 904/575/15 зупинено до 02.03.2015.

23.02.2015 представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначає, що причиною несвоєчасної оплати стали об'єктивні та незалежні від відповідача причини, в результаті чого вина відповідача в простроченні виконання зобов'язань з оплати відсутня. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні штрафних санкцій.

Відповідач у судове засідання, призначене для розгляду справи, явку свого повноважного представника не забезпечив. 02.03.2015 надіслав до господарського суду Дніпропетровської області клопотання, в якому просить суд розглядати справу без участі представника.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Саббіа Груп" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "БЕЛАЗ"- керуюча компанія холдингу "БЕЛАЗ-ХОЛДИНГ" (покупець) було укладено контракт № 450-02350 (а.с.12).

Відповідно до пункту 1.1 контракту постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити концентрат дістен-сілліманітовий порошкоподібний КДСП, у кількості та за цінами вказаними в специфікаціях, які являються невід'ємними частинами цього контракту.

Сторонами була підписана специфікація № 1 від 16.09.2014, в якій сторони узгодили конкретний асортимент, кількість та ціну товару (а.с.15).

Позивачем був виставлений відповідачу рахунок-фактура № 01 від 31.10.2014 на суму 16 000,00 євро. (ах. 17).

На виконання умов договору, позивач поставив товар відповідачу на загальну суму 16 000,00 євро, що підтверджується вантажною митною декларацією № 110010001/2014/017541 від 31.10.2014 та міжнародною товарно-транспортною накладною СМК№ 066061 від 31.10.2014 (а.с.19-20).

Пунктом 3.1 контракту встановлено, що оплата за товар проводиться протягом 20 календарних днів з моменту оформлення експортної вантажної митної декларації на поставлену партію товару.

Згідно з пунктом 3.2 контракту передбачено, що валюта платежу - Євро.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 16 000,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 287 071,92 грн. не оплачено, що є причиною виникнення спору.

Відповідно до пункту 11.3 контракту у разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів, всі суперечки підлягають розгляду в Економічному (Арбітражному) суді за місцем знаходження позивача і законодавству країни позивача.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3.1 контракту, строк оплати поставленого товару є таким, що настав 20.11.2014.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 16 000,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 287 071,92 грн., підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 9.1 контракту у разі невиконання своїх зобов'язань у встановлені строки, винна сторона сплачує потерпілій стороні пеню в розмірі 0,2% від загальної суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочки, але не більш, 10% від загальної суми невиконаних зобов'язань.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано пеню за період з 20.11.2014 по 29.01.2015 у сумі 1 600,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 28 707,19 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.5-6), судом встановлено, що позивачем не вірно взято період нарахування пені, оскільки прострочка починається з 21.11.2014, а отже період нарахування пені також мав починатись з 21.11.2014.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем при проведенні розрахунку пені не враховано вимоги статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Згідно з Постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2014 № 719

"Про регулювання грошово-кредитного ринку" з 13.11.2014 розмір облікової ставки встановлено на рівні 14 %. Таким чином, у період з 21.11.2014 по 29.01.2015 діяла облікова ставка на рівні 14 %.

Судом здійснено перерахунок пені з урахуванням вищезазначеного, тому сума пені, яка підлягає задоволенню становить 859,18 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 15 415,41 грн.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 6 049,74 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "БЕЛАЗ"- керуюча компанія холдингу "БЕЛАЗ-ХОЛДИНГ" (222160, Республіка Білорусь, м. Жодіно, вул. 40 років Жовтня, 4; ідентифікаційний код 600038906) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Саббіа Груп" (49000, м. Дніпроптеровськ, пр. ім. газети "Правда", буд. 11, кв. 53; ідентифікаційний код 35935358) - 16 000,00 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 287 071,92 грн., пеня у розмірі 859,18 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 15 415,41 грн., судовий збір у розмірі 6 049,74 грн., про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 10.03.2015.

Суддя Я.С. Золотарьова