ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року Справа № 904/8889/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Гриценко Д.В. представник, довіреність № б/н від 15.01.15;

від відповідача: Братцева Н.С. представник, довіреність № 01/10 від 01.10.14;

від відповідача: Поліщук І.О. представник, довіреність №13 від 08.01.15;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року у справі № 904/8889/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста планета", м. Дніпропетровськ

про визнання договору поставки за № 37820 від 01.01.2013р. недійсним.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧИСТА ПЛАНЕТА" про визнання договору № 37820 від 01.01.2013 року недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір №37820 від 01.01.2013 року підписаний не уповноваженою на те її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства особою, тобто укладено з порушенням вимог діючого законодавства.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року (суддя Петренко Н.І.) в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних доводів та не наведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, не доведено в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «АТБ-маркет» задовольнити та визнати договір поставки № 37820 від 01.01.2013 року недійсним.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір поставки № 37820 від 01.01.2013 є таким, який укладено з порушенням вимог діючого законодавства, а відповідно, є усі підстави для визнання його недійсним. А саме, договір підписаний не уповноваженою на те установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства особою, тобто укладений з порушенням вимог діючого законодавства.

Так, апелянт вважає, договір поставки № 37820 від 01.01.2013 року підписаний не генеральним директором Євтєєвим Дмитром Олеговичем, та зазначає, що при детальному огляді вказаного підпису вбачається різниця між дійсним відображенням підпису генерального директору ТОВ "АТБ-маркет" та тим, який нанесено на останньому аркуші вказаного договору.

При цьому апелянт зазначає, що взагалі не був обізнаний про укладення договору поставки № 37820 від 01.01.2013 року, та дізнався про його існування лише під час ознайомлення з матеріалами справи № 910/22284/14 у Господарському суді м. Києва.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧИСТА ПЛАНЕТА" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доказом виконання, а отже й укладення правочину, на думку відповідача, є неодноразові поставки товару та оплати по спірному договору, тобто вчинення конклюдентних дій.

В судовому засіданні 23.02.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

01.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (пезивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чиста планета" (відповідач), було укладено договір поставки № 37820, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується у порядку та строки, встановлені Договором, передати товар у власність позивача, у встановленій кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а позивач зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у даному Договорі (а.с. 6-16).

Найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється, вказуються в додатку № 1 до цього договору (специфікація/прайс-лист), який є його невід'ємною частиною (п.1.2). Товар поставляється партіями. Кількість, асортимент, ціна за одиницю товару вказуються в товарно-транспортній накладній, на підставі письмової заявки (п.2.1).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей договір вступає в законну силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 12 місяців.

Розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування покупцем на розрахунковий рахунок постачальника вартості товару протягом 90-та календарних дня з моменту поставки товару (п.3.1. договору).

Позивач вважає, що спірний правочин має бути визнаний недійсним, як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме підписаний не уповноваженою особою.

Предметом розгляду у даній справі є відповідність вказаного договору на послуги із прийому стічних вод вимогам чинного законодавства.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів ) недійсними" загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин ( п.2.1.)

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що спірний договір підписано неповноважною особою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" є Євтєєв Дмитро Олегович, вид імені якого підписано спірний договір (а.с. 27-28).

Таким чином, на час укладання спірного договору Євтєєв Д.О., який виконував обов'язки керівника підприємства-позивача, мав необхідну дієздатність у розумінні ст. 92 ЦК України і виступав, як представник позивача.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що підпис, який міститься на останньому аркуші Договору, не тотожний підпису Генерального директора ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», проте не надає жодних зауважень стосовно підпису Генерального директора на усіх інших аркушах Договору, оскільки кожний аркуш Договору містить підписи уповноважених представників Позивача та Відповідача.

Крім цього, Позивач у позовній заяві не надав пояснень щодо наявності також печатки ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» на кожному аркуші Договору, у тому числі на останньому, на якому міститься підпис ніби невстановленої особи.

Таким чином, незважаючи на обставини, які викладені у позовній заяві та якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, Позивач у цей же час не заперечує наявності підписів уповноважених осіб та печаток Позивача та Відповідача на інших аркушах Договору, у зв'язку з чим підтверджує відповідність Договору вимогам частини другої статті 207 ЦК України, що у свою чергу, унеможливлює визнання Договору недійсним.

У будь-якому випадку, доводи апеляційної скарги про те, що останній аркуш Договору поставки був підписаний не уповноваженою особою, не є підставою для визнання Договору поставки недійсним, оскільки сторони такого Договору поставки своїми наступними діями підтвердили його дійсність, так як спірний договір після його укладання був схвалений конклюдентними діями позивача.

В силу ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

За приписами пункту 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. визначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Отже, відповідно до приписів законодавства виконання сторонами своїх зобов'язань по договору унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Тобто поставка товару постачальником, прийняття покупцем товару, його оплата та вчинення сторонами інших дій на виконання умов договору поставки свідчить про те, що сторони підтвердили наявність та дійсність такого договору, навіть якщо такий договір був підписаний не уповноваженою особою.

Так, на виконання умов спірного Договору поставки в період з 03.01.13р. по 30.12.13р. відповідач здійснив поставку та передав у власність позивача товар на загальну суму 3 219 350, 40 грн., у тому числі ПДВ, а позивач прийняв його, що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними.

За весь період дії оскаржуваного Договору поставки, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» здійснено оплату на загальну суму 3 045 607,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Таким чином, письмовими доказами, а саме видатковими накладними, підтверджується прийняття Позивачем за оскаржуваним Договором товару, що поставлявся Відповідачем. При цьому, у даних видаткових накладних є посилання на номер та дату Договору, та ці накладні підписані представниками Позивача і містять відбитки штампів з найменуванням Позивача.

До того ж, виписки з банківського рахунку за період дії Договору також доводять здійснення Позивачем часткових оплат за поставлений Відповідачем товар, при цьому призначенні платежу зазначено, що оплата здійснюється за поставлений саме за оспорюваним Договором товар.

Отже, наявні у матеріалах справи письмові докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують прийняття Позивачем товару за Договором та його наступну часткову оплату, тобто вчинення Позивачем дій, що свідчать про схвалення Договору, що унеможливлює визнання Договору недійсним з підстави, на яку посилається Позивач.

Позивачем в апеляційній скарзі не наведено інших доводів, відповідно до яких договір може бути визнано недійсним, пояснень щодо підписів на кожній сторінці Договору та відбитку печатки.

Доводи позивача щодо необізнаності про існування спірного договору також не можуть відповідати дійсності оскільки за весь час дії договору відповідач здійснив поставку та передав у власність позивача товар на загальну суму 3 219 350, 40 грн., а позивач прийняв даний товар та здійснив оплату на загальну суму 3 045 607,18 грн., що підтверджується банківськими виписками з зазначенням в кожній реквізитів спірного договору.

Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2014 року по справі № 910/22288/14 було задоволено позов ТОВ «Чиста планета» до ТОВ «АТБ - Маркет» про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних збитків за договором № 37820 від 01.01.2013 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2014 р. по справі № 910/22288/14 залишено без змін.

Тим більше, станом на час розгляду даної апеляційної скарги Позивачем виконано рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2014 р. по справі № 910/22288/14.

Під час розгляду справи № 910/22288/14 як Господарським судом м. Києва, так і Київським апеляційним господарським судом було встановлено факт укладення між Позивачем та Відповідачем договору поставки № 37820 від 01.01.2013 р., а відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову про вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Заслухавши доводи представників сторін щодо заявленого клопотання, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки до предмета доказування у даній справі входить саме наявність або відсутність ознак недійсності договору вцілому.

Крім того, навіть у разі встановлення висновком експерта відмінності підпису керівника Позивача від підпису, який міститься на останньому аркуші Договору, дана обставина не буде підставою для визнання Договору поставки недійсним, оскільки спірний договір після його укладання був схвалений конклюдентними діями позивача, тобто сторони Договору поставки своїми наступними діями підтвердили його дійсність, що унеможливлює визнання Договору недійсним з підстави, на яку посилається Позивач.

Отже, потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні саме даного спору - у суду відсутня, а отже відсутні і підстави для призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року у справі № 904/8889/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 27.02.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд