ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа № 917/16/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Зорівчак Н.В., довіреність № 02/1006, від 03.03.15р.

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №125 П/1-42) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 у справі № 917/16/14

за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Полтава,

до ТОВ "Полтаваавтотранс", м. Полтава,

про стягнення 272 000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року по справі №917/16/14 (головуючий суддя Погрібна С.В., суддя Сірош Д.М., суддя Іваницький О.Т.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" (вул. Великотирнівська, 7, м. Полтава, 36028; ) 136 000,00 грн. штрафу та 136 000,00 грн. пені із зарахуванням зазначених сум до загального фонду Державного бюджету України на рахунок Управління державної казначейської служби України у м. Полтава за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 "Адміністративні штрафи та санкції", символ звітності 106, № рахунку 0002 УДКСУ у м. Полтава, , МФО 831019 в ГУДКСУ у Полтавській області. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" (вул. Великотирнівська, 7, м. Полтава, 36028; ) в доход Державного бюджету України, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава), 22030001, код отримувача (код ЄДРПОУ) 38019510, рахунок отримувача 3002, банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001 - 5440,00 грн. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

02 лютого 2015 року від відповідача надійшло клопотання (вх. №1495) про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, яке відбулось 02 лютого 2015 року з'явився виключно представник позивача.

Під час судовго засідання, колегія суддів дійшла висновку стосовно задоволення клопотання відповідача (вх. №1495) про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з чим, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду справи.

04 лютого від Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив (вх.№1732)

27 лютого 2015 року від Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшли доповнення до відзиву (вх.№3270).

04 березня 2015 року від ТОВ "Полтаваавтотранс" надійшли пояснення (вх.№3565).

У судове засідання, яке відбулось 04 березня 2015 року, з'явився виключно представник позивача. Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03 липня 2012 року №02/86-рш у справі №02-02-50/46-2012 було визнано (пункти 1, 2, 3 резолютивної частини рішення), що:

- ТДВ "Полтаваавтотранс" (відповідач по справі) за підсумками роботи за 2011 рік займає монопольне (домінуюче) становище на ринку автостанційних послуг, які надаються автомобільним перевізникам в межах Полтавській області з часткою 100%;

- дії ТДВ "Полтаваавтотранс", які полягали в продажі квитків автомобільних перевізників пасажирам на приміських маршрутах за вартістю з урахуванням додаткових 20%, що не відповідає чинному законодавству, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку автостанційних послуг, які надаються автомобільним перевізникам на сегменті продажу квитків в межах Полтавської області за 2011 рік, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання та споживачів (пасажирів), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- дії ТДВ "Полтаваавтотранс" щодо обрахування винагороди Товариства за обов'язкові автостанційні послуги при розрахунках з перевізниками, які здійснюють приміські пасажирські перевезення, як 10% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків з урахуванням додаткових 20%, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку обов'язкових послуг автостанції, які надаються автомобільним перевізникам в межах Полтавської області за 2011 рік, що призвели до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на відповідача було накладено штраф:

- за порушення вказане у пункті 2 резолютивної частини рішення накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.;

- за порушення вказане у пункті 3 резолютивної частини рішення накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.

Крім того, пунктом 6 резолютивної частині рішення, зобов'язано ТДВ "Полтаваавтотранс" в двомісячний термін з дня одержання рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України здійснити перерахунок отриманої Автостанцією винагороди за обов'язкові автостанційні послуги та перерахувати автомобільним перевізникам кошти, отримані Автостанцією понад 10% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків (а.с.11-17).

Як вбачається з матеріалів справи Рішення АМК було направлено на адресу відповідача рекомендованим листом від 03.07.2012 № 02/3682 (а.с.18).

Вказане рішення було отримано відповідачем 06.07.2012р. Даний факт підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №090 (копія в матеріалах справи а.с.19).

Відповідно до ч.3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

За таких обставин, відповідач повинен був сплатити штраф до 06.09.2012 року включно.

Частиною 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Як зазначає позивач станом на 10.09.2014р. штраф відповідно до рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03 липня 2012 року №02/86-рш у справі №02-02-50/46-2012 відповідачем сплачено не було.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня в розмірі 1,5% від суми штрафу.

Оскільки відповідачем штраф сплачено не було, позивачем з дотриманням вищезазначеної норми, було нараховано пеню в сумі 136 000, 00 грн.

У зв'язку з несплатою зазначеної суми ТОВ "Полтаваавтотранс", Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до суду першої інстанції з правовою вимогою щодо стягнення суми основного штрафу та пені в судовому порядку.

Суд першої інстанції з огляду на фактичність та доведеність позовних вимог задовольнив позовні вимоги, стягнувши з Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" 136 000,00 грн. штрафу та 136 000,00 грн. пені.

Відповідач в обґрунтуванні апеляційної скарги наголошує виключно на відсутності підстав для накладення штрафу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 у справі № 917/16/14 в повному обсязі виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на відповідача було накладено штраф:

- за порушення вказане у пункті 2 резолютивної частини рішення накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.;

- за порушення вказане у пункті 3 резолютивної частини рішення накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

За таких обставин, відповідач повинен був сплатити штраф до 06.09.2012 року включно.

За приписом частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожен день прострочення сплати штрафу нараховується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Втім з огляду на тривалий судовий процес в якому відповідач визнавав незаконним рішення органів Антимонопольного комітету України нарахування пені неодноразово призупинялись.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №02/86-рш у справі №02-02-50/46-2012 від 03 липня 2012 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.08.2012 року порушено провадження у справі №18/1561/12.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.10.2012р. по справі №18/1561/12 позовні вимоги ТДВ "Полтаваавтотранс" задоволено повністю та визнано недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02/86-рш від 03.07.2012 р. (а.с.24-25).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2012 р. апеляційну скаргу територіального відділення залишено без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 18.10.2012 у справі № 18/1561/12 без змін (а.с.27-32).

Постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2013р. по справі №18/1561/12, касаційну скаргу територіального відділення задоволено частково, рішення господарського суду Полтавської області від 18.10.2012р. та пocтанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2012р. скасовано, a справу №18/1561/12 передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області (а.с.32-38).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.03.2013р. справа №18/1561/12 була прийнята до провадження (новий розгляд) (Том 1 а.с.39).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.06.2013р. по справі № 18/1561/12 позовні вимоги ТДВ "Полтаваавтотранс" задоволено та визнано недійсними пункти 2,3,4,5,6 рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02/86-рш від 03.07.2012р. (Том 1 а.с. 40-44).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2013р. по справі №18/1561/12 апеляційну скаргу територіального відділення залишено без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 21.06.2013р. по справі № 18/1561/12 без змін (Том 1 а.с. 46-49).

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2013р. по справі №18/1561/12, касаційну скаргу територіального відділення задоволено, рішення господарського суду Полтавської області від 21.06.2013р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2013р. скасовано. У задоволенні позовних вимог ТДВ "Полтаваавтотранс" відмовлено (а.с.52-54).

Таким чином на сьогодні постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2013р. по справі №18/1561/12 відмовлено відповідачу в задоволенні позовних та підтверджено законність рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03 липня 2012 року №02/86-рш у справі №02-02-50/46-2012.

Відтак колегія суддів наголошує на існуванні на сьогоднішній час усіх законних підстав як стягнення основного розміру штрафу так і стягнення суми пені, у зв'язку із несвоєчасною оплатою штрафу.

Проаналізувавши розрахунок розміру суми пені Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (Том 1 а.с.6) судова колегія погоджується повною мірою з висновком суду щодо правомірності такого розрахування, незважаючи на вірність кінцевої суми розрахунку (136000, 00 грн.).

Як вбачається з наданого до матеріалів справи розрахунку, і як зазначає позивач в своїй позовній заяві нарахування проводилось за період часу, коли розгляд чи перегляд матеріалів справи № 18/1561/12 в суді не здійснювався, а саме:

-з 19.10.2012 по 21.11.2012 (з моменту винесення судом першої інстанції рішення до винесення ухвали про відкриття апеляційного провадження);

-з 11.12.2012 по 10.02.2013 (з моменту винесення судом апеляційної інстанції постанови до винесення ухвали про прийняття касаційної скарги до провадження);

-з 27.02.2013 по 24.03.2013 (з моменту винесення судом касаційної інстанції постанови до винесення судом першої інстанцій ухвали про прийняття справи № 18/1561/12 до нового розгляду);

-з 22.06.2013 по 14.08.2013 (з моменту винесення судом першої інстанції рішення до винесення ухвали про відкриття апеляційного провадження);

-з 17.09.2013 по 05.11.2013 (з моменту винесення судом апеляційної інстанції постанови до винесення ухвали про прийняття касаційної скарги до провадження);

-з 25.12.2013 по 09.01.2014 (з моменту винесення судом касаційної інстанції постанови до моменту подання позовної заяви про стягнення штрафу та пені).

Згідно ч. 5 ст. 56 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" нарахування пені зупиняється, зокрема, на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу.

Відповідно до п.20.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" №15 від 26.12.2011р. роз'яснено, що тривалість зупинення, передбаченого абзацами третім -п"ятим частини п"ятої ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

За таких обставин, колегія суддів, з огляду на періоди судового розгляду спору по справі №18/1561/12, зазначає про правомірність розрахунку Полтавським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України розміру пені.

Одночасно колегія суддів зазначає, що відповідачем не було наведено жодного доводу в апеляційній скарзі, яким було б спростовано висновки суду першої інстанції.

Так в обґрунтуванні апеляційної скарги відповідач наголошує на неправомірності накладення штрафу, зазначаючи безпосередньо на недослідженні судом відсутності зловживання монопольним становищем.

Втім, відповідно до пункту 21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» вирішуючи спори, пов'язані із зобов'язанням виконати рішення Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції") (2210-14), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону ( 2210-14 ), оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

З урахуванням наведеного, враховуючи що постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2013р. по справі №18/1561/12 підтверджено правомірність та законність рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03 липня 2012 року №02/86-рш у справі №02-02-50/46-2012, судова колегія здійснює виключно перевірку законності підстав стягнення штрафу та пені з позиції дійсності та правомірності рішення органу Антимонопольного комітету України, досліджує факт обізнаності відповідача з його змістом, наявність доказів оплати штрафу, вірності розрахунку суми пені та ін.

Безпідставним є також довод апеляційної скарги відповідача щодо притягнення його (внаслідок задоволення позовної вимоги) до повторної відповідальності, оскільки суд здійснює виключно перевірку законості правової вимоги позивача, яка полягає у стягненні коштів та суми пені на підставі рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03 липня 2012 року №02/86-рш у справі №02-02-50/46-2012.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 у справі № 917/16/14 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Полтаваавтотранс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 у справі № 917/16/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.