ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р.Справа № 922/394/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Пустовалова І.С.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації, м. Луганськ
про стягнення коштів в сумі 637 287,16 грн.
за участю представників сторін:

від позивача - Пономарьова Б.Ю.,

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року КП "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (Вх.№ 4736) просило суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 477 331,10 грн., пеню в сумі 36 902,73 грн., три відсотки річних в розмірі 15 653,84 грн., збитки від інфляційних процесів в розмірі 107 399,49 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 12 745,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього зобов'язань за Договором № 110п від 15.07.2013 року в частині повноти та своєчасності проведення розрахунків за виконані роботи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2015 року за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.02.2015 року об 11:45 год.

Ухвалою суду від 10.02.2015 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, розгляд справи було відкладено на 16.02.2015 року об 11:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.2015 року підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити.

Подана позивачем заява приймається судом до розгляду, як така не суперечить інтересам сторін та узгоджується з приписами діючого законодавства.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, відзиву на позовну заяву та витребувані судом документи не надав. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, керуючись приписами інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", розмістив інформацію про час і місце судового засідання на сторінці господарського суду Харківської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), що підтверджується відповідною роздруківкою.

За таких обставин, відповідач вважається судом таким, що був належним чином повідомлений про розгляд справи в господарському суду Харківської області.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Так, 15.07.2013 року між КП "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради (Генпідрядник) та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації (надалі - Замовник) був укладений Договір № 110п на виконання робіт (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Замовник доручає, а Генпідрядник зобов'язується в 2013 році на свій ризик власними або залученими силами та засобами виконати роботи по об'єкту "Система централізованого водопостачання та водовідведення м. Рубіжного - капітальний ремонт обладнання водопровідної насосної станції 2-го підйому Володинського водозабору" відповідно до дефектного акту, договірної ціни та кошторисної документації у строки, встановлені календарним графіком робіт, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно п.2.1. Договору, ціна договору визначається по узгодженню сторін, є твердою і становить 477 408 грн., включаючи вартість обладнання в сумі 454 568,40 грн., у тому числі ПДВ 75 762,40 грн.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що Замовник перераховує Генпідряднику аванс в розмірі 30 % вартості річного обсягу робіт за Договором.

Відповідно до п.4.4. Договору передбачено, що Замовник робить проміжні платежі Генпідряднику за виконані роботи на підставі акту виконаних робіт форми № КБ-2в, № КБ-3. Оплата виконаних робіт здійснюється Замовником після підписання акту форми № КБ-2в, № КБ-3 протягом 10 банківських днів з моменту надходження бюджетних коштів на розрахунковий рахунок Замовника.

Згідно п.4.7. Договору, остаточний розрахунок з Генпідрядником за виконані роботи здійснюється в двотижневий термін після виконання та приймання всіх передбачених Договором робіт та підписання акту приймання виконаних робіт, з наданням всієї виконавчої документації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином та у грудні 2013 року в повному обсязі виконав роботи, передбачені умовами спірного правочину, що підтверджується Актом № 1 прийомки виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в від 16.12.2013 року та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми № КБ-3 від 16.12.2013 року.

Між тим, відповідач допустив порушення взятих на себе договірних зобов'язань та в обумовлені строки за виконані роботи не розрахувався, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 477 331,10 грн.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 477 331,10 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, ненадання відповідачем суду доказів погашення боргу, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 477 331,10 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 36 902,73 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, частиною шостою ст. 232 ГК України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи із змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Пунктом 7.4 Договору сторони визначили, що за порушення строків виплати по Договору Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми Договору за кожен день прострочення.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок пені, відповідно до якого сума штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання складає 36 902,73 грн., за період прострочення з 31.12.2013 року по 01.07.2014 року.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем суми пені та встановлено, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, здійснений вірно, а тому визначена до сплати сума неустойки в розмірі 36 902,73 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 15 653,84 грн. та втрат від інфляційних процесів в розмірі 107 399,49 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 15 653,84 грн. та інфляційних втрат в розмірі 107 399,49 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про їх задоволення в повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст.ст. 44, 49 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації (91055, м. Луганськ, вул. Шеремета, 3, ) на користь Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради (93010, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, 49, ) суму основної заборгованості в розмірі 477 331,10 грн., пеню в сумі 36 902,73 грн., три відсотки річних в розмірі 15 653,84 грн., збитки від інфляційних процесів в розмірі 107 399,49 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 12 745,74 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.02.2015 р.

Суддя С.Ч. Жельне

справа № 922/394/15