ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 рокуСправа № 912/5019/14
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Є.М.Наливайко розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи №912/5019/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс - центр"

до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача - не був присутнім;

від відповідача - Дорошенко К.А., довіреність №2014-1 від 14.03.2014.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс - Центр" (надалі - Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області (надалі - Відповідач) про визнання недійсним договору на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій №358 від 14.10.2013.

Вказаний позов мотивовано тим, що Позивач не є власником об'єктів, що входять до Переліку об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214, а отже Відповідач при укладенні спірного договору грубо порушив вимоги статей 6,19 Конституції України і такі його дії призвели до порушення матеріальних прав Позивача, гарантованих частиною 3 статті 47 Господарського кодексу України. Зазначені обставини, за твердженням Позивача, слугують підставою для визнання договору на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій №358 від 14.10.2013 недійсним, так як його зміст суперечить положенням постанови Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214. Поряд з цим Позивач вказує на підписання сторонами даного договору без визначення дати його вступу в дію.

Відповідач позов заперечив, просить у його задоволенні відмовити повністю, оскільки вважає, що при укладенні спірного договору було дотримано вимог, передбачених статтею 203 Цивільного кодексу України. При надісланні пропозиції про укладення договору Відповідач керувався нормами Кодексу цивільного захисту України, Закону "Про об'єкти підвищеної небезпеки", наказу МНС від 17.11.2003 №440 "Про Порядок обслуговування об'єктів та окремих територій Державними аварійно - рятувальними службами", Галузевим Стандартом України - Аварійно-рятувальні служби. Правилами постійного та обов'язкового обслуговування аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій, рішенням обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій (протокол №17 від 11.12.2012) і просив Позивача розглянути питання укладення договору на постійне обслуговування ТОВ "Промтехресурс - Центр", як потенційно небезпечного об'єкта. Вважає, що ним було дотримано вимог статті 203 Цивільного кодексу України в частині відповідності змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, а підписання договору Позивачем свідчить про те, що правочин було вчинено за його вільним волевиявленням і у повній відповідності його внутрішній волі. Підписано договір особою, яка має необхідний обсяг дієздатності, а саме: директором товариства. Крім того, Відповідач звертає увагу господарського суду на те, що Позивачем здійснювалась часткова оплата наданих послуг та підписувалися акти виконаних робіт. На думку Відповідача, дана обставина підтверджує визнання Позивачем дійсності договору.

У судовому засіданні 28.01.2015 представник Позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник Відповідача позов заперечив, просив господарський суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 04.03.2015 Позивач присутність свого представника не забезпечив, проте у матеріалах справи є докази, які підтверджують про належне повідомлення Позивача про час і місце проведення даного судового засідання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши доводи, викладені у заявах і виступах представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.10.2013 між Аварійно - рятувальним загоном спеціального призначення Управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Кіровоградській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс - Центр" укладено договір на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій №358 (надалі - Договір).

Предметом вказаного Договору є організація та здійснення Відповідачем аварійно-рятувального обслуговування Позивача з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на об'єкті надзвичайної ситуації. Організація та здійснення аварійно-рятувального обслуговування відбувається на об'єкті за адресою, зазначеною у Додатку 1, який є невід'ємною частиною даного Договору (пункти 1.1, 1.2 розділу 1 Договору). Додаток 1 містить перелік одинадцяти АГЗП ТОВ "Промтехресурс - Центр" із зазначенням їх місцезнаходження. Всі об'єкти, що вказані у Додатку 1 до Договору, розташовані на території Кіровоградської області.

Розділом 2 Договору визначено обов'язки Відповідача. Серед яких: добір основного особового складу; забезпечення функціонування структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості однієї оперативної одиниці згідно з нормативами виїзду на об'єкт; створення та підтримання у належному стані відповідних матеріально-технічних резервів для проведення аварійно-рятувальних робіт; організація ремонту, технічного обслуговування аварійно-рятувальних засобів, зазначених у Табелі оснащення; забезпечення під час ліквідування надзвичайних ситуацій обумовленого переліку заходів.

Згідно змісту пункту 4.1 розділу 4 Договору вартість функціонування структурних підрозділів Відповідача у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості однієї оперативної одиниці складає 38,03% від загальної вартості постійного та обов'язкового обслуговування об'єкта (14505,37 грн), а саме: 5517 грн. на місяць, в тому числі ПДВ, за об'єкти згідно Додатку 1.

Плата за обслуговування здійснюється в безготівковому порядку щомісячним перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок Відповідача у період з 20 по 25 число поточного місяця (пункт 4.2 розділу 4 Договору).

Сторони також передбачили у пункті 6.2 розділу 6 Договору, що дія його може бути припинена у разі виключення об'єктів Позивача з переліку об'єктів, які підлягають постійному та обов'язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, згідно копії договору, наданої Позивачем, дата вступу в силу договору відсутня, а у договорі, копія якого надана Відповідачем, у пункті 6.1. зазначено, що договір вступає в силу з 01.11.2013 року.

У цьому ж пункті сторонами погоджена умова щодо постійної дії договору.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що автомобільні газозаправні пункти, які знаходяться у його користуванні, не належать до об'єктів, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1214 (зі змінами), тому приписи пункту 3.3 Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 15.08.2007 №557, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.09.2007 за №1006/14273, не носять для сторін спірного Договору обов'язкового характеру. Отже спонукання Відповідачем Позивача укласти спірний Договір не відповідає положенням статей 6,19 Конституції України, порушує матеріальні права Позивача як підприємця, суперечить приписам постанови Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214 (із змінами), тому спірний Договір підлягає визнанню недійсним.

Зазначені обставини слугували підставою виникнення спору між сторонами Договору.

Згідно положень статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Господарський суд вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Зокрема, за правилами частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, на яку посилається Позивач, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зміст правочину складають як права, так і обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

За правовою природою оспорюваний Позивачем Договір є договором про надання послуг.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотною умовою для договору про надання послуг за приписами статті 905 Цивільного кодексу України є строк договору.

Однією із підстав визнання Договору недійсним Позивач зазначає підписання його без визначення дати його вступу в силу. Тобто, Позивач вказує на недосягнення між сторонами згоди щодо початкового моменту терміну дії договору, як складової частини строку його дії, з яким пов'язане виникнення, зміна та припинення цивільних прав та обов'язків за договором.

Проте, зазначена обставина не може бути підставою для визнання договору недійсним. Однак її оцінка має значення для встановлення чи є оспорюваний договір укладеним та з якого моменту, оскільки не може бути визнаний недійсним договір, який не укладено.

Зокрема, не вважається вчиненим правочин (укладеним господарський договір), в якому відсутні передбачені законом умови, необхідні для його укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами).

В той же час, визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що сторони приступили до виконання оспорюваного договору. Дана обставина підтверджується підписаними сторонами без застережень актами виконання умов договору №358 від 01.10.2013, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.75-78), проведеною Позивачем оплатою наданих за договором послуг у сумі 27585,00 грн (а.с.80-83).

Вказані дії сторін щодо фактичного укладення оспорюваного договору встановлені також у мотивувальній частині постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 у справі №910/22476/14 за позовом Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс - Центр" про стягнення заборгованості у розмірі 38 619,00 грн, яка виникла саме за оспорюваним договором у даній справі.

В силу вимог статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищезазначеним судовим рішенням щодо сторін у даній справі - Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс - Центр" встановлено преюдиціальний факт - оспорюваний договір було укладено, сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов, передбачених статтею 901 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, у господарського суду є всі підстави розглядати по суті питання щодо відповідності оспорюваного договору вимогам законодавства.

Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 Цивільного кодексу України, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною.

У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не мають права відступити від їх положень ( абзац 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України).

Так, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.10.2003 № 589 - р "Деякі питання обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами", наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.11.2003 № 440, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.12.2003 за №1125/8446, затверджено Порядок обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає механізм, умови здійснення та загальні принципи взаємовідносин державних аварійно-рятувальних служб та їх формувань, створених на професійній основі, з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, із суб'єктами господарювання, у віданні або підпорядкування яких знаходяться об'єкти, окремі території, на яких існує ризик виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів. Положення цього Порядку для таких суб'єктів господарювання є обов'язковими.

Пунктом 3.1. Порядку визначено, що аварійно-рятувальне обслуговування об'єктів державними аварійно-рятувальними службами складається з постійного та обов'язкового аварійно-рятувального обслуговування та надання додаткових послуг. При цьому умови таких взаємовідносин різняться як підставами їх виникнення, так і порядком оформлення.

Перелік об'єктів, що підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214 (п.3.2. Порядку). Додаткові послуги суб'єктам господарювання, у тому числі виконання робіт з посилення (забезпечення) протиаварійного захисту об'єктів, якщо це не заважає основній діяльності державних аварійно-рятувальних служб та не суперечить законодавству, надаються на платній основі за окремими договорами, згідно з Переліком додаткових платних послуг, які надаються аварійно-рятувальними службами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 №644 (п.3.7. Порядку).

Форма та зміст договору на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів наведено в додатку до цього Порядку. Договір на постійне та обов'язкове обслуговування укладається на невизначений термін і може, за згодою сторін, коригуватися шляхом унесення до нього доповнень у зв'язку із змінами об'ємів та вартості аварійно-рятувального обслуговування відповідно до змін законодавства (п.4.4. Порядку).

Основою для укладання договору на надання додаткових платних послуг є письмове звернення суб'єкта господарювання, що потребує таких послуг (п.4.6. Порядку).

Затвердженими на виконання вимог Закону України "Про правові засади цивільного захисту" наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 15.08.2007 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.09.2007 за №1006/14273) Правилами техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та небезпечних територіях (надалі - Правила) передбачено, що керівники потенційно небезпечних об'єктів або об'єктів підвищеної небезпеки (надалі - ПНО або ОПН) та власники (орендарі) окремих територій, які визначені у Переліку об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214, повинні забезпечити укладення угод на постійне обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами (п.3.3. Правил).

Правила є обов'язковими для виконання керівниками органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, фізичними особами (п.1.1. Правил).

Як встановлено господарським судом у Позивача станом на день укладення спірного договору знаходилися у тимчасовому користуванні на підставі договорів оренди 11 стаціонарних автомобільних газозаправних пунктів (а.с.32-56).

Відповідно до приписів Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01.10.1997 №254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.1998 за № 318/2758, а також Державних будівельних норм України Інженерне обладнання будівель і споруд Газопостачання (ДБН В.2.5-20-2001) стаціонарні автомобільні газозаправні станції (АГЗС) і пункти (АГЗП) віднесені до систем газопостачання. В свою чергу системи газопостачання природним та скрапленим газом включені до Переліку об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214 в розділі "Нафтогазова промисловість".

Отже твердження Позивача щодо невнесення АГЗП до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214, спростовується вищезазначеними обставинами.

У процесі розгляду справи на вимогу господарського суду за клопотанням Відповідача Кіровоградською обласною державною адміністрацією надано серед іншого протокол №17 засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 11 грудня 2012 року та Положення про обласну комісію з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій, затверджене розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 09.11.2010 зі змінами. Як убачається із змісту зазначених документів обласна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 11 грудня 2012 року своїм рішенням, яке зафіксовано у протоколі №17, затвердила перелік потенційно небезпечних об'єктів області на 2013 рік та перелік потенційно небезпечних об'єктів та окремих територій області, які підлягають обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами на договірній основі на 2013 рік. До кожного із цих переліків включені АГЗС та АГЗП суб'єктів господарювання Кіровоградської області, в тому числі і АГЗП Позивача.

Відповідно до пункту 11 Положення про обласну комісію з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій рішення комісії є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та об'єктами, розташованими на території області. Доказів визнання недійсним або скасування рішення комісії, оформленого протоколом №17 від 11.12.2013 сторони не надали.

Крім того, дана обставина, а саме: віднесення стаціонарних автомобільних газозаправних станцій і пунктів (АГЗС та АГЗП) до системи газопостачання та відповідно включення їх до складу об'єктів, які входять до Переліку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214, встановлена постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 у справі №910/22476/14 за позовом Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс - Центр" про стягнення заборгованості у розмірі 38 619,00 грн. З чого слідує, що відповідно до положень частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України зазначена обставина не потребує доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті ж самі особи, що й у справі №910/22476/14.

За змістом частини 3 статті 6, статті 648 Цивільного кодексу України, частин 2, 4 статті 179 Господарського кодексу України, пунктів 4.2., 4.4. Порядку обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, пункту 3.3. Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та небезпечних територіях умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, положення вищезазначених норм дають підстави вважати, що якщо 11 автомобільних газозаправних пунктів (АГЗП), зазначених у Додатку 1 до договору №358 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 14.10.2013, є потенційно небезпечними об'єктами і входять в Перелік об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214, оспорюваний Позивачем договір має відповідати за формою і змістом типовому договору, який є додатком до Порядку обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.11.2003 № 440, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.12.2003 за №1125/8446.

За змістом та формою оспорюваний договір відповідає умовам, визначеним у типовому договорі з урахуванням, наданого сторонам права відповідно до вимог законодавства їх конкретизації.

Поряд з цим господарський суд бере до уваги, що Позивачем в обґрунтування заявленого позову не зазначалися підстави щодо невідповідності умов укладеного спірного договору змісту і формі договору на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій (типового договору), затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.11.2003 № 440.

Відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, у процесі вирішення даного спору спростовані твердження про неправомірність дій Відповідача, не доведено Позивачем наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного договору недійсним.

З огляду на викладене, господарський суд вважає вимоги Позивача про визнання недійсним договору №358 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 14.10.2013 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У позові слід відмовити повністю.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 35, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 10.03.2015

Суддя Є. М. Наливайко