ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа № 907/259/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Кордюк Г.Т., Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

з участю представника ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» Жарського І.Р.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 03 жовтня 2014 року по справі №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Закарпатської області (суддя Йосипчук О.С.) ухвалою від 03 жовтня 2014 року по справі №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства відмовив у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитором у справі №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства з грошовими вимогами 30269,54 грн.

В ухвалі суд першої інстанції вказав про прострочення боржником виконання зобов'язань за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ від 25 листопада 2002 року. Разом з тим суд констатував, що умовами (п. 1.3., 2.2.3.) названого кредитного договору строк повернення отриманих у кредит коштів встановлено 25 листопада 2003 року, а відтак перебіг строку, за яким майнові права кредитора підлягають судовому захистові, розпочався з 26 листопада 2003 року. Боржник заявив про застосування позовної давності. Суд «дійшов висновку про відсутність правових підстав для виключення у даному спорі можливості застосування наслідків сплину строку позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України» та керуючись ст.ст. 256, 257, 258, 267 Цивільного кодексу України відмовив у задоволенні заяви кредитора на тій підставі, що сплив строк позовної давності і про це заявлено боржником.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу господарського суду Закарпатської області від 03 жовтня 2014 року по справі №907/259/14 як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права та визнати грошові вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції протиправно застосував строки позовної давності щодо заявлених кредитором у провадженні справи про банкрутство грошових вимог до боржника. На думку скаржника, положення ст.ст. 256, 257, 258, 267 Цивільного кодексу України щодо застосування позовної давності можуть застосовуватись судом лише у позовному провадженні. Також розпорядник майна боржника не вправі подавати заяву про застосування позовної давності при розгляді заявлених кредитором грошових вимог до боржника. Стверджує, що боржник зобов'язаний був належним чином виконати зобов'язання за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ від 25 листопада 2002 року, проте не виконав і станом на 14 квітня 2014 року заборгованість становить 30269,54 грн. (10603,41 грн. - відсотки за користування кредитом та 19666,13 грн. - пеня). Виконання зобов'язання за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ забезпечені заставою майна боржника - договір застави укладений 27 листопада 2002 року банком (заставодержатель) із боржником (заставодавець). Предметом застави є автобус марки ПАЗ 32050R 1999 року випуску і трактор-екскаватор марки „ЭО-3106", 1999 року випуску. Загальна вартість переданого у заставу майна становить 91595,00 грн.

Правовою підставою зазначає, зокрема, ст.ст. 526, 572, 574, 577, 589, 593, 599, 601, 611 Цивільного кодексу України, Закон України «Про заставу», а також статті 14, 52, 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній до 19 січня 2013 року.

Про розгляд апеляційної скарги сторонам повідомлено належним чином. З метою перевірки законності і обґрунтованості оскарженого судового рішення у повному обсязі суд апеляційної інстанції витребував від господарського суду Закарпатської області архівну справу №6/24 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства.

Арбітражний керуючий Дідич М.А. надіслав відзив на апеляційну скаргу, просить оскаржену ухвалу залишити без змін.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2015 року у склад колегії замість судді Давид Л.Л., яка перебуває у відпустці, уведено суддю Хабіб М.І.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», матеріали справи №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства та матеріали архівної справи №6/24 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства, заслухав пояснення представника апелянта і вважає, що ухвалу господарського суду Закарпатської області від 03 жовтня 2014 року по справі №907/259/14 слід залишити без змін з нижченаведених підстав.

Згідно з матеріалами справи №907/259/14 господарський суд Закарпатської області ухвалою від 15 квітня 2014 року порушив провадження у справі №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства.

Офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства здійснено 17 квітня 2014 року за номером 2750.

11 липня 2014 року суд затвердив реєстр вимог кредиторів Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства.

Після закінчення строку, встановленого для подання кредиторських вимог - 08 серпня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до господарського суду Закарпатської області із заявою з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 30269,54 грн. (10603,41 грн. заборгованості зі сплати відсотків і 19666,13 грн. - пеня), які просило визнати у повній сумі та включити у реєстр вимог кредиторів Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства, як забезпечені заставою вимоги.

Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 24 вересня 2014 року прийняв заяву ПАТ КБ «Приватбанк» та призначив її розгляд. За наслідками розгляду місцевий господарський суд ухвалою від 03 жовтня 2014 року (т. 2., а.с. 201-204) відмовив у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитором у справі №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства з грошовими вимогами 30269,54 грн. з підстав спливу позовної давності, про застосування якого заявлено боржником (т. 2, а.с. 195-197).

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253 - 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною сьомою статті 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду з кредиторськими вимогами до боржника) не встановлює.

За визначенням частин 4, 5 статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитором Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства з грошовими вимогами 30269,54 грн. Разом з тим апеляційний суд вважає іншими підстави відмови у визнанні кредиторських вимог з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 19 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у новій редакції, викладеній Законом України від 22 грудня 2011 року №4212-УІ.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в чинній редакції) кредитор - юридична або фізична особа, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

За змістом ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає (ч. 1 ст. 23).

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі (ч. 4 ст. 23).

Господарський суд зобов'язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Закону та Господарського процесуального кодексу України, про що виноситься ухвала, в якій зазначається дата розгляду заяви. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів (ч. 6 ст. 23).

Із заяви ПАТ КБ «Приватбанк» і доданого до заяви розрахунку слідує, що заборгованість Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства зі сплати відсотків за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ від 25 листопада 2002 року становить 10603,41 грн. і ця сума заборгованості виникла ще 01 червня 2007 року - після повного погашення тіла кредиту 30 травня 2007 року. Пеня на заборговані суми нараховувалась починаючи з 30 липня 2004 року і до 14 квітня 2014 року включно та становить 19663,13 грн.

Виконання зобов'язання за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ забезпечені заставою майна боржника на підставі договору застави, укладеного 27 листопада 2002 року банком (заставодержатель) із боржником (заставодавець). Предметом застави є автобус марки ПАЗ 32050R 1999 року випуску, трактор-екскаватор марки „ЭО-3106", 1999 року випуску. Вартість переданого у заставу майна становить 91595,00 грн.

У зв'язку з цим слід зазначити, що у 2010 році господарський суд Закарпатської області вже розглядав справу про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства, а саме:

- 25 квітня 2010 року суд порушив провадження у справі №6/34 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства;

- Оголошення про порушення провадження у справі №6/34 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства, уведення процедури розпорядження майном боржника, призначення арбітражного керуючого Савчука І.В. розпорядником майна боржника було опубліковано 27 травня 2010 року в газеті «Голос України» №95(4845);

- Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 13 липня 2010 року затвердив реєстр вимог кредиторів у справі №6/34 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства. У пункті 2 ухвали суд вказав, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними (архівна справа №6/24, т. 4, а.с. 44-46);

- Ухвалою від 29 липня 2010 року (з урахуванням ухвали від 02 серпня 2010 року про виправлення описки) господарський суд Закарпатської області затвердив мирову угоду та припинив провадження у справі №6/34 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства (архівна справа №6/24, т.4, а.с. 48-50, 61-63).

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону України від 30 червня 1999 року N784-XIV, чинній на час порушення провадження у справі №6/24) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують (ч.1 ст.14).

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає (ч.2 ст.14).

Згідно із доданим до заяви ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунком, станом на 30 травня 2007 року повністю погашено тіло кредиту і частково відсотки. З 01 червня 2007 року заборгованість Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства зі сплати відсотків за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ від 25 листопада 2002 року становить 10603,41 грн. Як відображено у доданому до заяви розрахунку, пеня нараховувалась починаючи з 30 липня 2004 року, а станом на 14 квітня 2010 року нарахована сума пені становила 13349,26 грн.

Отже вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до боржника виникли задовго до порушення провадження у справі №6/34 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства (25 квітня 2010 року). Відтак ПАТ КБ «Приватбанк», як конкурсний кредитор, зобов'язаний був з дотриманням вимог ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в чинній на той час редакції Закону України від 30 червня 1999 року N784-XIV) подати господарському суду Закарпатської області заяву з кредиторськими вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Проте у матеріалах архівної справи №6/34 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства така заява відсутня, а інших доказів ПАТ КБ «Приватбанк» не надав і не назвав.

Господарський суд Закарпатської області в п. 2 ухвали від 13 липня 2010 року у справі №6/34, якою затвердив реєстр вимог кредиторів Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства зазначив, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття.

Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

На підставі приписів частини другої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» належать до числа тих вимог конкурсних кредиторів, які виникли до дати порушення провадження у справі №6/24 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства (25 квітня 2010 року), однак не були заявлені взагалі, а тому вважаються погашеними та не підлягають розгляду у провадженні справи №907/259/14 про банкрутство Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства.

Згідно із статтею 546 Цивільного кодексу України застава є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

З 13 липня 2010 року (дати набрання законної сили ухвалою господарського суду Закарпатської області від 13 липня 2010 року у справі №6/34 про затвердження вимог кредиторів) зобов'язання Тячівського виробничого управління житлово-комунального господарства перед ПАТ КБ «Приватбанк» зі сплати 10603,41 грн. відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ від 25 листопада 2002 року та пені припилися у повному обсязі на встановлених законом підставах й у ПАТ КБ «Приватбанк» не було правових підстав нараховувати пеню на цю суму заборгованості.

Вищевикладені фактичні обставини справи і приписи закону спростовують доводи скаржника про забезпечену заставою заборгованість боржника за кредитним договором №014-02ТW/ПКЛ від 25 листопада 2002 року.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 03 жовтня 2014 року у справі №907/259/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Кордюк Г.Т.

суддя Хабіб М.І.