КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 910/18373/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Мустіпан О.О., довіреність №859/21-13 від 06.09.2013р.,

відповідача: Сандрович Л.В., довіреність №295 від 18.06.2014р.,

третіх осіб: не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

на рішення господарського суду м. Києва від 08.12.2014р.

у справі №910/18373/13 (головуючий суддя - Спичак О.М., судді - Івченко А.М., Ломака В.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Тувал"

2. Публічне акціонерне товариство "Будівельне управління №813"

3. Служба автомобільних доріг у Херсонській області Державної служби автомобільних доріг України

4. Комунальне підприємство "Підрядне спеціалізоване Шляхове Ремонтно - будівельне управління"

5.Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області Державної служби автомобільних доріг України

6. Державне підприємство "Луганський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

7. Дочірнє підприємство "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

8. Приватне акціонерне товариство "Броварське шляхово-будівельне управління № 50"

9. Служба автомобільних доріг у Рівненській області Державної служби автомобільних доріг України

10. Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

11. Відкрите акціонерне товариство "Трест "Донбасшляхбуд" ШБУ-6

про визнання відсутнім права

та за позовом третьої особи з самостійними вимогами Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

2. Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання відсутнім у відповідача права вимоги до позивача за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010.

В подальшому, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Будівельне управління № 813", звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про:

- визнання недійсними положень договору про відступлення права вимоги від 30.09.2009, укладеного між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в частині, що стосується уступки ПАТ "Мостобуд" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги погашення заборгованості ПАТ "Будівельне управління № 813" за договорами субпідряду від 21.06.2006 № 129 (МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 (МД/2-2/24), № 139 (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), укладеними між ПАТ "Будівельне управління № 813" та ПАТ "Мостобуд";

- визнання недійсними положень договору застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009, укладеного між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в частині, що стосується передачі в заставу майнових прав за договорами субпідряду від 21.06.2006 № 129 (МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 (МД/2-2/24), № 139 (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), укладеними між ПАТ "Будівельне управління № 813" та ПАТ "Мостобуд";

- визнання за ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги до ПАТ "Мостобуд" за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010.

Рішенням господарського суду м. Києва від 15.04.2014 р. у справі № 910/18373/13 у задоволенні позову ПАТ "Мостобуд" відмовлено. Позов ПАТ "Будівельне управління № 813" задоволено частково. Визнано недійсними положення договору про відступлення права вимоги від 30.09.2009 р., укладеного між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в частині, що стосується уступки ПАТ "Мостобуд" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги погашення заборгованості ПАТ "Будівельне управління № 813" за договорами субпідряду від 21.06.2006 р. № 129 (МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 (МД/2-2/24), № 139 (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), укладеними між ПАТ "Будівельне управління № 813" та ПАТ "Мостобуд". Визнано недійсними положення договору застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009 р., укладеного між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в частині, що стосується передачі в заставу майнових прав за договорами субпідряду від 21.06.2006 р. № 129 (МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р. (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), укладеними між ПАТ "Будівельне управління № 813" та ПАТ "Мостобуд". У задоволенні решти позову ПАТ "Будівельне управління № 813" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2014 у справі № 910/18373/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.09.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 та рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2014 у справі № 910/18373/13 - скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

В процесі нового розгляду справи, позивачем за первісним позовом було подано заяву про зміну підстав позову, в якій ПАТ "Мостобуд" вказуючи на те, що заборгованість позивача перед відповідачем сумі 93 450 462,80 грн. (69 998 140,00 грн. - тіло кредиту, 18 153 889,91 грн. - відсотки, 5 298 432,89 грн. - пеня) була погашена шляхом відступлення позивачем на користь відповідача прав вимоги на вказану суму зокрема як за договорами субпідряду від 21.06.2006 р. № 129 (МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р. (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), так і за договором субпідряду № 4 від 25.01.2006, укладеного між ВАТ "Мостобуд" та КП "Підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно - будівельне управління" з сумою вартості робіт у 138 500 000,00 грн., майнові права за яким також є предметом застави згідно Договору застави майнових прав, у зв'язку з чим позивачем за первісним позовом було доповнено підстави позову і наявністю зазначеного договору. Судом вказану заяву було прийнято до розгляду.

В подальшому, Публічне акціонерне товариство "Будівельне управління №813" подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначаючи про допущення технічної помилки при складанні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору в частині вимог по визнання недійсними положень договору про відступлення права вимоги від 30.09.2009, просив суд визнати недійсними положення договору про відступлення права вимоги від 30.09.2009, укладеного між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в частині, що стосується уступки ПАТ "Мостобуд" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги погашення заборгованості ПАТ "Будівельне управління № 813" за договорами субпідряду від 21.06.2006 № 129 (МД/2-2/17) від 21.06.2006, № 150 (МД/2-2/14) від 21.06.2006, № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28) від 21.06.2006, № 133 (МД/2-2/20) від 21.06.2006, № 137 (МД/2-2/24) від 21.06.2006, № 139 (МД/2-2/26) від 21.06.2006, № 141 (МД/2-2/5) від 21.06.2006, № 142 (МД/2-2/6) від 21.06.2006, № 143 (МД/2-2/7) від 21.06.2006, № 144 (МД/2-2/8) від 21.06.2006, № 145 (МД/2-2/9) від 21.06.2006, № 153 (МД/2-2/3) від 21.06.2006, № 152 (МД/2-2/2) від 21.06.2006. В решті вимоги позову залишились незмінними. Вказану заяву було прийнято судом до розгляду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання відсутнім права вимоги за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010 - відмовлено.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління № 813" до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд", Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про недійсними положень договору про відступлення права вимоги від 30.10.2013 та договору застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009, визнання за ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги до ПАТ "Мостобуд" за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010 - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. по справі №910/18373/13 в частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Мостобуд" повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в письмовому відзиві на апеляційну скаргу просило суд залишити рішення господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. по справі № 910/18373/13 без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, а в задоволені апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" відмовити повністю.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

22.03.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (Кредитор), та Відкритим акціонерним товариством "Мостобуд", правонаступником якого є ПАТ "Мостобуд" (Позичальник), було укладено генеральну кредитну угоду № 010/02-01/060 (далі - Генеральна кредитна угода), за умовами якої Кредитор зобов'язався надавати Позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в Угоді та кредитних договорах, що будуть укладені в її рамках.

До Генеральної кредитної угоди в подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди: № 010/02-01/04/179/2 від 19.06.2006, № 010/02-02/04/346 від 26.12.2006, № 010/14/04/22 від 13.02.2007, № 010/14/04/053 від 22.03.2007, № 010/14/04/433 від 26.12.2007, № 010/14/04/021 від 29.01.2008, № 010/14/04/319/1 від 01.08.2008, № 010/02-01/060/272/2 від 31.12.2008, № 010/02/01/060/328 від 29.01.2009, № 010/02-01/060/373 від 20.02.2009, № 010/02-01/060/385/1 від 03.03.2009, № 11 від 27.11.2009, № 12 від 28.01.2010, № 010/02-01/060-13 від 14.04.2010, № 010/02-01/060-14 від 25.02.2011.

30.09.2009 між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено договір застави майнових прав № 12/42/124 (далі - Договір застави майнових прав).

За умовами Договору застави майнових прав (п. 1.2.) позивач, в забезпечення виконання зобов'язань, що витікають з Генеральної кредитної угоди та додаткових угод до неї, передав у заставу відповідачу майнові права за договорами, що визначені в додатку № 1 до Договору, які належать йому на час укладання цього Договору, та в яких він виступає кредитором, а саме за:

- договором підряду № МД/18-6 від 12.06.2008 р., укладеним між позивачем та Службою автомобільних доріг у Дніпропетровський області;

- договором субпідряду № 150 від 21.06.2006 (МД/2-2/14), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 129 від 21.06.2006 (МД/2-2/17), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 130 від 21.06.2006 (МД/2-2/16), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 132 від 21.06.2006 (МД/2-2/28), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 133 від 21.06.2006 (МД/2- 2/20), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813';

- договором субпідряду № 137 від 21.06.2006 (МД/2-2/24), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 139 від 21.06.2006 (МД/2-2/26), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 141 від 21.06.2006 (МД/2-2/5), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 142 від 21.06.2006 (МД/2-2/6), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 143 від 21.06.2006 (МД/2-2/7), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 144 від 21.06.2006 (МД/2-2/8), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 145 від 21.06.2006 (МД/2-2/9), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 153 від 21.06.2006 (МД/2-2/3), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 152 від 21.06.2006 (МД/2-2/2), укладеним між позивачем та ВАТ "Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 32/1 від 21.06.2009, укладеним між позивачем та ДП "Луганський облавтодор";

- договором підряду № 38/2007 від 27.11.2007 (МД/16-123), укладеним між позивачем та ВАТ "Трест "Донбасшляхбуд";

- договором субпідряду № 3 від травня 2009, укладеним між позивачем та ДП "Черкаський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України";

- договором № 1/29 підряду на монтаж балок прогону від 29.04.2009, укладеним між позивачем та ТОВ "Тувал";

- договором підряду № 2-02/07 від 30.11.2007 р. (МД/16-145), укладеним між позивачем та Службою автомобільних доріг у Херсонській області Державної служби автомобільних доріг України;

- договором № 22/08-1 від 22.08.2007 р. (МД/16-120), укладеним між позивачем та ВАТ "Броварське шляхово-будівельне управління № 50";

- договором підряду № 93 від 25.07.2007 (МД/15-94), укладеним між позивачем та Службою автомобільних доріг у Рівненській області;

- контрактом субпідряду № 218 від 22.09.2006 (МД/4-34), укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-1 від 09.11.2006, укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-4 від 09.11.2006, укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-6 від 09.11.2006, укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-5 від 09.11.2006, укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором субпідряду № 4 від 25.01.2006, укладеним між позивачем та КП "Підрядне Спеціалізоване Шляхове Ремонтно-будівельне управління".

Як зазначено позивачем у позові, сукупна ціна (сума) перерахованих договорів становить 347 852 721,97 грн.

05.04.2011 сторони уклали додаткову угоду № 12/42/124-1 до Договору застави майнових прав, якою виклали п. 1.1. Договору у редакції, відповідно до якої цей Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди, а також додаткових угод до неї, що можуть бути укладені в подальшому (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Заставодавець зобов'язується перед Заставодержателем повернути кредит у розмірі 70 000 000,00 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови Кредитного договору та відшкодувати Заставодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Кредитного договору в термін до 27.02.2012.

Згідно з п. 4.1. Договору застави майнових прав звернення стягнення на предмет застави за цим Договором відповідно до ст. 51 Закону України "Про заставу" здійснюється шляхом повної або часткової уступки Заставодержателю заставленого права в сумі, що повністю задовольняє вимоги Заставодержателя, забезпечені заставою. З цією метою при укладанні цього Договору між сторонами додатково укладено договір про уступку вимоги з відкладальною умовою (ст. 212 ЦК України), який набуває чинності у випадку звернення стягнення на предмет застави за цим договором.

30.09.2009 між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено договір про відступлення права вимоги (далі - Договір про відступлення права вимоги), за умовами якого позивач (Первісний кредитор) уступив відповідачу (Новий кредитор) право вимоги за 28-ми договорами підряду та субпідряду, вказані в п. 1 Договору, в погашення заборгованості Первісного кредитора перед Новим кредитором за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006, включаючи погашення основної суми заборгованості за кредитами, нараховані проценти за користування кредитами, комісії та неустойку.

Відповідно до п. 8 Договору про відступлення права вимоги, Договір укладено під відкладальною умовою і зобов'язання сторін за цим Договором виникають у випадку звернення стягнення Новим кредитором, як заставодержателем, на предмет застави згідно з Договором застави майнових прав. Таке звернення стягнення на предмет застави здійснюється Новим кредитором, як заставодержателем, шляхом направлення Первісному кредитору, який виступає заставодавцем, письмової вимоги про погашення заборгованості.

14.04.2010 між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в рамках Генеральної кредитної угоди укладено кредитний договір № 010/42/260, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 70 000 000,00 грн., а позивач - отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії.

26.07.2012 на адресу ПАТ "Мостобуд" надійшла вимога ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 16.07.2012 № 140-0-0-00/8/551 про усунення порушення зобов'язань за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006, кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010 та повернення заборгованості у сумі 93 450 462,80 грн.

У зазначеній вимозі Банк вказав, що ПАТ "Мостобуд" належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання за Генеральною кредитною угодою та Кредитним договором та не повернуло Банку кредитні кошти, що призвело до порушень п.п. 1.1, 3.3, 6.1, 7.1, 7.2 Генерального кредитного договору, п.п. 2.2, 6.1, 6.2, 8.2.8, 10.1, 10.4 та порушення боржником строків виконання грошових зобов'язань більше, ніж на 30 календарних днів, внаслідок чого станом на 04.07.2012 виникла заборгованість перед Банком у сумі 93 450 462,80 грн., у тому числі: за тілом кредиту - 69 998 140,00 грн., за відсотками - 18 153 889, 91 грн., за пенею - 5 298 432,89 грн. Також, у вимозі Банк вказав, що погашення заборгованості має бути здійснене шляхом перерахування належних до сплати сум згідно з Кредитним договором у тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги, та попередив про можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) шляхом: вчинення виконавчого напису нотаріуса: шляхом продажу Банком предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку"; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя; або звернути стягнення на предмет іпотеки (застави) в судовому порядку.

Позивач за первісним позовом зазначив, що виходячи з приписів пункту 8 Договору про відступлення права вимоги, відповідач звернув стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав шляхом направлення позивачу письмової вимоги про погашення заборгованості, у зв'язку з чим Договір про відступлення права вимоги набрав чинності з 26.07.2012, тобто з моменту надходження від Банку вимоги № 140-0-0-00/8/551 від 16.07.2012 про усунення порушення зобов'язань. В свою чергу, відповідач визначив розмір уступленого права вимоги - 93 450 462,80 грн., а позивач визначив контрагентів до яких ним відступлено право вимоги відповідачу за відповідними правочинами в рахунок погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою та Кредитним договором, у зв'язку з чим заборгованість позивача перед позивачем сумі 93 450 462,80 грн. (69 998 140,00 грн. - тіло кредиту, 18 153 889,91 грн. - відсотки, 5 298 432,89 грн. - пеня) була погашена шляхом відступлення позивачем на користь відповідача прав вимоги на вказану суму.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 19 Закону України "Про заставу" визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.

Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

З викладених вище норм Закону України "Про заставу" вбачається, що Заставодержатель (Банк) наділений саме правом, а не обов'язком на задоволення своїх вимог (звернення стягнення) за рахунок предмету застави та сам Заставодавець визначає предмет застави, за рахунок якого здійснюється першочергове задоволення вимог, зберігаючи право звернення на інший предмет застави.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Як встановлено судом, пунктом 8 Договору про відступлення права вимоги сторонами узгоджено, що договір укладено під відкладальною умовою і зобов'язання сторін за цим Договором виникають у випадку звернення стягнення Новим кредитором (ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"), як заставодержателем, на предмет застави згідно з Договором застави майнових прав. Таке звернення стягнення на предмет застави здійснюється Новим кредитором, як заставодержателем, шляхом направлення Первісному кредитору, який виступає заставодавцем, письмової вимоги про погашення заборгованості

Тобто, ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", реалізуючи свої права учасників господарських відносин, обумовили у пункті 8 Договору про відступлення права вимоги настання та зміну своїх прав та обов'язків відкладальною обставиною, якою є звернення стягнення Новим кредитором, як заставодержателем, на предмет застави згідно Договору застави майнових прав, і для настання якої учасником правочину - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" необхідно вчинити однозначну, мотивовану дію, яка полягає у зверненні стягнення на предмет застави, про що банком пред'являється письмова вимога про погашення заборгованості.

Як встановлено судом, позивач за первісним позовом посилається на настання обумовленої пунктом 8 Договору про відступлення права вимоги відкладальної обставини, яка полягає у направлення банком вимоги про усунення порушення зобов'язань від 16.07.12р. №140-0-0-00/8/551.

В свою чергу, суд зазначає, що вимога про усунення порушення зобов'язань від 16.07.12р. №140-0-0-00/8/551, направлена Банком на адресу заставодавця/іпотекодавця на виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавню та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Також ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, у вимозі про усунення порушення зобов'язань від 16.07.12р. №140-0-0-00/8/551 Банк визначив, що погашення заборгованості має бути здійснене шляхом перерахування належних до сплати сум згідно з Кредитним договором №010/42/260 від 14.04.2010 у тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги, та попередив про можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) шляхом: вчинення виконавчого напису нотаріуса: шляхом продажу Банком предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку"; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя; або звернути стягнення на предмет іпотеки (застави) в судовому порядку.

В свою чергу, вказана вимога від 16.07.12р. №140-0-0-00/8/551 жодним чином не обумовлює настання відкладальної обставини, оскільки умовами Договору про відступлення права вимоги чітко встановлено що зобов'язання сторін за цим Договором виникають у випадку звернення стягнення Новим кредитором (ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"), як заставодержателем, на предмет застави згідно з Договором застави майнових прав, проте, вказана вимога не містить в собі взагалі посилань на те, що ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" здійснює дії по зверненню стягнення на предмет застави, адже у вказаній вимозі банк вказує на те, що для попередження відповідних дій ПАТ "Мостобуд" необхідно погасити заборгованість за Генеральною кредитною угодою та Кредитним договором, тобто усунути порушення обумовлені наведеними Генеральною кредитною угодою та Кредитним договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відкладальна обставина, обумовлена п. 8 Договору про відступлення права вимоги - не настала, а тому у ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не настали обумовлені вказаним договором права та обов'язки наведених сторін як первісного та нового кредитора та боржника і заставодержателя відповідно, звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмети застави - у встановленому законом та договором порядку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не вчинено, заборгованість за Генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та Кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010 ПАТ "Мостобуд" - не погашена, у зв'язку з чим у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на момент вирішення спору наявне право вимоги до ПАТ "Мостобуд" за Генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та Кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010.

Крім того, суд враховує і те, що звернення стягнення на майнові права у будь-якому випадку повинно відбуватися у встановленому законом порядку, і здійснення дій по відповідному зверненню не передбачає лише наявність листа - вимоги, оскільки для реалізації відповідного звернення стягнення на майно необхідно вчинити ряд дій, які визначаються згідно вимог чинного законодавства, зокрема Закону України "Про заставу", і безпосередньо сама вимога про погашення заборгованості не є тим документом, на підставі якого наступає відкладальна обставина і заставодержатель (тобто банк) набуває прав заставодержателя у розумінні вимог наведеного закону.

Посилання позивача на те, що заборгованість ПАТ "Мостобуд" перед Банком за Генеральною кредитною угодою була повністю погашена шляхом відступлення позивачем на користь відповідача права вимоги згідно Договору застави майнових прав та Договору відступлення у сумі 94 136 209,40 грн. є необгрунтованим та спростовується п. 2.2. Договору Застави майнових прав, відповідно до якого зобов'язання забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, комісійні винагороди, штрафна санкції та виконані інші умови Кредитного договору та вищезазначеними вимогами Закону України "Про заставу".

Відповідно до п. 1.1. Договору застави майнових прав, цей договір забезпечує вимоги Заставодержателя (Банку), що витікають з Генеральної кредитної угоди та додаткових угод, що можуть бути укладені у подальшому за умовами якого Заставодавець (Боржник) зобов'язався перед Заставодержателем повернути кредит у розмірі 70 000 000,00 грн, сплатити проценти за його користування, комісію, наустойку (штрафи, пеню) та виконати інші умови кредитного договору.

В будь-якому випадку, сам лише факт відступлення права вимоги до третіх осіб на виконання договору застави не означає погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою та не припиняє існуючих зобов'язань Боржника. Крім того, як встановлено судом вище, відкладальна обставина, обумовлена п. 8 Договору про відступлення права вимоги - не настала, а тому у ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не настали обумовлені відповідним договором права та обов'язки боржника і заставодержателя відповідно.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, що у свою чергу кореспондується зі ст. 2.4., 2.5. Договору застави майнових прав.

До того ж, згідно письмового підтвердження Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", яке наявне в матеріалах справи, останнє не здійснює звернення стягнення заборгованості за Генеральною кредитною угодою №010/02-01/060 від 22.03.06 за рахунок предмету застави згідно договору застави майнових прав від 30.09.09 №12/42/124 та договору від 30.09.09 про відступлення права вимоги. Погашення існуючої заборгованості здійснюється за рахунок майна, переданого у заставу/іпотеку ПАТ "Мостобуд" відповідно до: Договору про заставу № 010/02-01/060 від 22.03.06; Договору застави № 010/02-01/03/225 від 19.07.06; Договору про заставу № 010/02-01/03/226 від 19.07.06; Договору застави основних засобів № 010/14/03/422 від 25.03.08; Договору застави основних засобів № 010/14/03/362 від 29.01.08; Договору застави основних засобів № 010/14/03/361 від 29.01.08; Договору застави основних засобів № 010/14/03/166 від 18.07.07; Договору іпотеки від 23.05.06; Договору іпотеки від 05.03.07; Договору іпотеки від 30.08.06; Договору іпотеки від 30.08.06, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду м. Києва від 22.05.2013 порушено провадження у справі №910/9368/13 за позовом Банку до Боржника про звернення стягнення на майно (що підтверджується позовною заявою Банку та ухвалою суду від 22.05.2013 у справі №910/9368/13).

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на момент вирішення спору наявне право вимоги до ПАТ "Мостобуд" за Генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та Кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010, доказів протилежного в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України суду станом на момент вирішення спору надано не було, а тому позов ПАТ "Мостобуд" до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання відсутнім у відповідача права вимоги до позивача за Генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та Кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010 задоволенню не підлягає.

Крім того, розглянувши позов Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління № 813" (з урахуванням прийнятих судом уточнень позовних вимог) до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд", Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсними положень договору про відступлення права вимоги від 30.10.2013 та договору застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009, визнання за ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги до ПАТ "Мостобуд" за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010, суд відзначає наступне.

Як встановлено судом, позов мотивований тим, що відповідач 1 (ПАТ "Мостобуд") не мав права без письмової згоди ПАТ "Будівельне управління № 813" відступати право вимоги відповідачеві 2 (ПАТ "Райфайзен банк "Аваль") за Договорами субпідряду № 129 (МД/2-2/17) від 21.06.2006, № 150 (МД/2-2/14) від 21.06.2006, № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28) від 21.06.2006, № 133 (МД/2-2/20) від 21.06.2006, № 137 (МД/2-2/24) від 21.06.2006, № 139 (МД/2-2/26) від 21.06.2006, № 141 (МД/2-2/5) від 21.06.2006, № 142 (МД/2-2/6) від 21.06.2006, № 143 (МД/2-2/7) від 21.06.2006, № 144 (МД/2-2/8) від 21.06.2006, № 145 (МД/2-2/9) від 21.06.2006, № 153 (МД/2-2/3) від 21.06.2006, № 152 (МД/2-2/2) від 21.06.2006.

Згідно ст. 23 Закону України "Про заставу", при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

За умовами Договорів субпідряду № 129 від 21.06.2006р. (МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14), № 130 від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р. (МД/2-2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137 від 21,06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21,06.2006р. (МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від 21.06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21.06.200р. (МД/2-2/7), № 144 від 21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р. (МД/2-2/9), № 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від 21.06.2006р. (МД/2-2/2) третя особа виступила Генпідрядником, а відповідач 1 - Субпідрядником та зобов'язувався в порядку та на умовах визначених кожним окремим Договором субпідряду виконати капітальний ремонт окремої частини дільниці при реконструкції автомобільної дороги загального користування місцевого значення Харків-Красноград-Перещепине у Харківській області, види та обсяги яких обумовлені в проектно-кошторисній документації.

Згідно п.20.6. Договорів субпідряду субпідрядник (відповідач 1) не має права передавати права та обов'язки по цьому Договору третім особам без письмової згоди генпідрядника (третьої особи з самостійними вимогами).

При цьому, судом встановлено, що належним чином засвідчені копії вищенаведених договорів, наявні в матеріалах справи.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що статтею 512 Цивільного кодексу України чітко визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, суд відзначає, що права вимоги кредитора полягають у тому, що він може вимагати відповідного виконання зобов'язання у боржника, а особа, яка реалізує свої права кредитора, повинна бути володільцем (набувачем) відповідних прав у встановленому законом порядку.

В свою чергу, як зазначалось вище, пунктом 8 Договору про відступлення права вимоги сторонами узгоджено, що договір укладено під відкладальною умовою і зобов'язання сторін за цим Договором виникають у випадку звернення стягнення Новим кредитором (ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"), як заставодержателем, на предмет застави згідно з Договором застави майнових прав.

Проте, оскільки відкладальна обставина, обумовлена п. 8 Договору про відступлення права вимоги - не настала, а тому у ПАТ "Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не настали обумовлені вказаним договором права та обов'язки наведених сторін як первісного та нового кредитора та боржника і заставодержателя відповідно, а тому станом на момент вирішення даного спору права вимоги за договорами субпідряду не виникли саме у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", а є наявними у ПАТ "Мостобуд", у зв'язку з чим права та охоронювані законом інтереси ПАТ "Будівельне управління № 813" в розумінні вимог ст. 512-516 Цивільного кодексу України - вказаними особами не порушені, а тому законні підстави для визнання положень договору про відступлення права вимоги від 30.10.2013 та договору застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009 - недійсними в силу приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України - у суду відсутні.

Також, враховуючи вищенаведені обставини, у суду відсутні законні підстави і для задоволення похідної вимоги Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління № 813" про визнання за ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги до ПАТ "Мостобуд" за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління № 813" до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд", Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про недійсними положень договору про відступлення права вимоги від 30.10.2013 та договору застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009, визнання за ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги до ПАТ "Мостобуд" за генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 та кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010 - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. у справі №910/18373/13 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. у справі №910/18373/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов