КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/24045/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Шипка В.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря Волошиної З.В.

та представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Чумак О.А. - паспорт,

Юрковський С.Б. - дог. №1/02-15-а/госп. від 27.02.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Чумака Олега Анатолійовича

на рішення

господарського суду м.Києва

від 15.01.2015р.

у справі №910/24045/14 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)

«Маша і Мєдвєдь»

до ФОП Чумака Олега Анатолійовича

про захист виключного права на самостійну частину

аудіовізуального твору шляхом стягнення 24360 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 15.01.2015р. у справі №910/24045/14 позовну заяву ТОВ «Маша і Мєдвєдь» задоволено частково, стягнуто з ФОП Чумака Олега Анатолійовича на користь ТОВ «Маша і Мєдвєдь» 12 180 грн. компенсації та 913,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ФОП Чумак Олег Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. апеляційна скарга ФОП Чумака Олега Анатолійовича була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 02.03.2015р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Маша і Мєдвєдь» є власником виключних майнових прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь", а також всі його елементи та складові частини.

Відповідно до умов Договору авторського замовлення № ОК-2/2008 від 01.04.2008р. та Службового завдання № 1/МиМ-С1 від 12.05.2008 року (а.с.44-47, 55,56) були створені аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та одночасно всі його складові частини та елементи, в тому числі персонаж "Маша".

В результаті творчої діяльності автора (авторів) аудіовізуального твору, його частин та елементів персонажі набувають певні риси своєї власної особистості, які ототожнюють персонаж серед інших вигаданих персонажів: ім'я, зовнішній вигляд, особливості характеру та темпераменту, характерний одяг, вимови, колір очей тощо та ідентифікують його як об'єкт авторського права.

Наявність таких рис робить персонаж, як об'єкт авторського права, оригінальним, впізнаним і, в свою чергу, здатним бути об'єктом комерційного обороту, засобом індивідуалізації виробника або його продукції, оскільки виступає як оригінальний та такий, що може самостійно існувати у часі та просторі.

Відповідно до пункту 1.1. Договору №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір від 08.07.2010р. (а.с.22-29), позивач набув виключні права на аудіовізуальний твір - серіал "Маша і Мєдвєдь", основні ідентифікаційні характеристики якого передбачені Додатками (а.с.26-43), які є невід'ємними додатками до Договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2 Додатку № 1 до Договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. (а.с.26, 27) передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передаються в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включно, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в таких Додатках до Договорів.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та на його частини, в тому числі персонаж "Маша", що може використовуватися самостійно і який, в силу статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права", охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2014р. та 17.10.2014р. в магазині "Моє свято", що належить відповідачу та розташований за адресою: м. Київ, вул. Мишуги, 4, в приміщенні ТРЦ «Піраміда» і за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 21-Б в приміщенні ТРЦ "Дрім Таун" здійснювалася реалізація (продаж, розповсюдження) товарів - свічок на торт "Маша і Мєдведь", в структурі яких використано без дозволу TOB "Маша і Мєдвєдь" зображення персонажів з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

Реалізація вказаного товару підтверджується товарними чеками № 34 від 16.06.2014р. та № 01/1710 від 17.10.2014р. (а.с.66, 67). В судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2015р. відповідач визнав належність йому товарних чеків № 34 від 16.06.2014р. та № 01/1710 від 17.10.2014р., на які посилався позивач.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надавався відповідачу будь-який дозвіл на використання самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" чи його частин; між позивачем та відповідачем не укладалось жодних договорів на використання зазначеного персонажу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права" виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до п. 5 ст. 15 закону України "Про авторське право та суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону України "Про авторське право та суміжні права", використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про авторське право та суміжні права", порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права" встановлено, зокрема, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 24 360,00 грн. компенсації (з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат за кожне порушення виключних прав позивача на аудіовізуальний твір "Маша і Мєдвєдь".

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Крім того, пунктом 26 роз'яснено, що використання творів та/або об'єктів суміжних прав, - якщо інше не встановлено законом, - допускається лише на підставі передбаченого статтею 1107 ЦК України договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Згідно з п. 27 Постанови, особа, що розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами. Господарським судам слід мати на увазі, що поняття контрафактності примірників творів та/або відеограм, фонограм є юридичним, тому питання про контрафактність не можуть ставитися перед експертом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" звернуто увагу на те, що з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати, зокрема, те, що позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем; відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання відповідача на порушення місцевим судом процесуального законодавства не приймаються Київським апеляційним господарським судом, бо вони є несуттєвими і не вплинули на прийняття об'єктивного рішення, оскільки суд першої інстанції мав право вирішити спір за наявними в справі доказами, а посилань на докази, які здобуті незаконним шляхом, рішення суду не містить.

Тому суд першої інстанції законно і обґрунтовано стягнув з ФОП Чумака Олега Анатолійовича на користь позивача - 12 180 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Чумака Олега Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 15.01.2015р. у справі №910/24045/14 - без змін.

Справу №910/24045/14 повернути до господарського суду м.Києва .

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді В.В. Шипко

О.М. Остапенко