ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" березня 2015 р.Справа № 916/5267/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 9692,64грн.

Суддя Гут С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О.", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 9692,64грн., а саме: основного боргу у розмірі 8256,67грн., пені у розмірі 578,64грн., штрафу у розмірі 412,83грн. та 3%річних у розмірі 444,50грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.01.15р. порушено провадження у справі №916/5267/14.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань(відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою(тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність(вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом), а саме, за його юридичною адресою, підтвердженою даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.01.2015р., про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позов не надав, своє право на захист не використав, у зв'язку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

24.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір поставки продукції №338, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставляти продукцію Покупцю згідно замовлення Покупця, а Покупець зобов'язався своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотню тару в строки та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що прийняття Покупцем продукції вважається підтвердженням узгодження кількості, ціни та асортименту Продукції. Підтвердженням факту узгодження умов доставки продукції є підписана Сторонами товарно-транспортна накладна, та/або видаткова накладна. Після підписання сторонами накладної, претензії щодо кількості та якості (крім прихованих випадків) Продукції Постачальником не розглядаються.

Згідно з п. 3.2. договору, відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Відвантаження продукції без попередньої оплати проводиться тільки при наданні відстрочки платежу. При відвантаженні продукції без попередньої оплати Покупець зобов'язаний у термін 7(сім) календарних днів повністю оплатити всю отриману продукцію.

Відповідно до п.5.2.2. договору, Покупець зобов'язаний повністю оплатити вартість прийнятої продукції у строк, передбачений Договором.

У відповідності до п.6.1. договору, у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції.

На виконання умов договору, відповідно до заявок Відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." поставило відповідачу товар на суму 11256,67грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №ВН-5037 від 31.01.13р.

Однак в порушення умов договору, відповідач частково розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим неоплаченим залишився товар у розмірі 8256,67грн

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати заборгованості за отриманий товар, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9692,64грн., а саме: основний борг у розмірі 8256,67грн., пеню у розмірі 578,64грн., штраф у розмірі 412,83грн. та 3%річних у розмірі 444,50грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність поставки позивачем відповідачу належної якості та кількості товару, існування заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по оплаті, у зв'язку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 8256,67грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 пені в розмірі 578,64грн., за період за період з 08.02.2013р. по 31.07.2013р., що обрахована із суми заборгованості у розмірі 8256,67грн. та штрафу(5% від вартості невчасно оплаченої продукції) у розмірі 412,83грн.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, у зв'язку з чим пеня підлягає задоволенню в сумі 578,64грн., за період за період з 08.02.2013р. по 31.07.2013р., що обрахована із суми заборгованості у розмірі 8256,67грн.

Оскільки судом встановлено наявність порушення відповідачем умов договору щодо оплати, а п. п.6.1. договору, передбачено, що у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції, то суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у сумі 412,83грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3%річних у розмірі 444,50грн. за період з 08.02.2013р. по 24.11.2014р.(655днів прострочення), що обраховані із суми заборгованості у розмірі 8256,67грн.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за отриманий товар, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі у розмірі 444,50грн., підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку сум заявлених до стягнення, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення основного боргу у розмірі 8256,67грн., пені у розмірі 578,64грн., штрафу у розмірі 412,83грн., та 3%річних у розмірі 444,50грн. є обґрунтованими, підтвердженими наявними матеріалами справи, та підлягають судом задоволенню.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору на суму 1827грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (66300, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (юр. адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка., буд. 1-Б, офіс 207, р/р 2 в ПАТ «Промислово-фінансовий Банк», МФО 320906, ) суму основного боргу у розмірі 8256(вісім тисяч двісті п'ятдесят шість)грн.67коп., пеню у розмірі 578(п'ятсот сімдесят вісім)грн.64коп., штраф у розмірі 412(чотириста дванадцять)грн.83коп., 3%річних у розмірі 444(чотириста сорок чотири)грн.50коп., витрати по сплаті судового збору на суму 1827(одну тисячу вісімсот двадцять сім)грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.03.2015р.

Суддя С.Ф. Гут