ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.02.2015 Справа № 920/983/14

Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/983/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант - Агро», с. Сула, Сумський район, Сумська область;

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина», с. Миколаївка, Роменський район, Сумська область;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро», м. Київ;

3. Приватного підприємства «Засулля - 5», с. Засулля, Недригайлівський район, Сумська область;

4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські аграрні інвестиції», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Держземагенства у Сумській області

про визнання товариства правонаступником орендаря ТОВ «Лотуре-Агро» за договорами оренди земельних ділянок

за участю представників:

позивача - Кошлякова М.Ю., Клочка О.О.,

відповідачів - 1. Васильця С.О.,

2. не з'явився,

3. Васильця С.О.,

4. не з'явився,

третіх осіб - 1. не з'явився,

2. не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд: 1) визнати його правонаступником орендаря ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» за договорами оренди земельних ділянок, право оренди яких передано в заставу ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» згідно договору застави від 03.09.2013 року, 2) заборонити ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО», ТОВ «Калина», ТОВ «Українські аграрні інвестиції» та ПП «Засулля - 5» вчиняти дії щодо переведення на себе прав оренди земельних ділянок, які є предметом застави відповідно до договору застави від 03.09.2013 року.

Рішенням від 24.07.2014 року Господарського суду Сумської області у даній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 15.09.2014 року Харківського апеляційного господарського суду 24.07.2014 року рішення Господарського суду Сумської області від 24.07.2014 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано позивача правонаступником орендаря - ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» за договорами оренди земельних ділянок, право оренди яких передано в заставу ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» за договором застави від 03.09.2013 року. В іншій частині позову щодо заборони відповідачам вчиняти будь-які дії щодо переведення на себе прав оренди земельних ділянок, які є предметом застави відповідно договору застави від 03.09.2013 року, відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2014 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2014 року та рішення Господарського суду Сумської області від 24.07.2014 року у даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

25.12.2014 року Господарським судом Сумської області було призначено новий розгляд даної справи під час якого позивач підтримав свої позовні вимоги, а перший, другий та третій відповідачі заперечували проти позову. Четвертий відповідач та перша третя особа (ПАТ «Банк Камбіо») під час нового розгляду справи свої позиції не висловлювали.

На виконання вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, які є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (стаття 111-12 Господарського процесуального кодексу України), Господарським судом Сумської області залучено до участі у даній справі в якості третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держземагентства у Сумській області.

У своєму відзиві на позов (т. 6, а.с. 178-180) Головне управління Держземагентства у Сумській області звертає увагу суду на те, що умовами договорів оренди землі (пункт 26), які були укладені між власниками земельних ділянок (фізичними особами) та другим відповідачем, і право оренди яких останнім було передано третій особі - 1, встановлено, що передача права оренди земельної ділянки в заставу здійснюється за письмовою згодою між сторонами договору оренди.

Крім того, третя особа - 2 зазначає, що згідно статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, обов'язковій державній реєстрації підлягає право оренди земельної ділянки. В той же час позивачем не надано доказів проведення державної реєстрації права оренди за ним чи третьою особою - 1 згідно договору застави від 03.09.20013 року, а тому право оренди на земельні ділянки згідно договорів оренди землі, укладених між власниками земельних ділянок та другим відповідачем до третьої особи - 1 не перейшло, а відтак остання не мала права відступати таке право оренди позивачеві за договором від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Третя особа - 2 повідомляє, що усі вищезгадані земельні ділянки, право оренди яких є предметом спору у даній справі, відносяться до земель приватної власності і просить суд розглядати справу без участі її представника.

Перший та третій відповідачі подали суду для долучення до матеріалів справи копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реалізацію іншого речового права, а саме: про реєстрацію угод про припинення дії договорів оренди землі на території Зеленківської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області шляхом розірвання договорів оренди землі між власниками земельних ділянок (фізичними особами) та ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» (другим відповідачем) та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, а саме: про реєстрацію права оренди землі першого та третього відповідачів на підставі укладених ними договорів оренди землі з власниками земельних ділянок (фізичними особами) на території Зеленківської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та на території Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області.

Після долучення зазначених вище копій витягів з Державного реєстру до матеріалів справи та ознайомлення з ними позивача, останнім 24.02.2015 року подано до суду клопотання, в якому зазначається, що відповідно до додатків 1 - 12 до договору застави від 03.09.2013 року кількість договорів оренди, за якими було заставлено право оренди, складає 5737, що відповідає кількості земельних ділянок. Позивач з'ясував, що кадастрові номери земельних ділянок, вказаних у долучених до справи доказах (витягах з Державного реєстру), співпадають з кадастровими номерами земельних ділянок, вказаних у додатках до договору застави від 03.09.2013 року, що свідчить про розірвання договорів оренди земельних ділянок, орендарем яких був другий відповідач та право оренди яких було заставлено, а також свідчить про те, що на даний час стосовно тих земельних ділянок їх власниками укладені договори оренди з новими орендарями (першим та третім відповідачами).

У своєму клопотанні від 24.02.2015 року позивач також зазначає, що він проводить реєстрацію права оренди земельних ділянок за собою відповідно до додатків до договору застави від 03.09.2013 року на території Липоводолинського, Недригайлівського району, Конотопського та інших районів Сумської області.

З огляду на зазначене ним у клопотанні від 24.02.2015 року, позивач вважає, що предмет спору, який існував на момент виникнення останнього, припинив існування в процесі розгляду справи, а тому, керуючись статтею 22 та пунктом 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, просить суд припинити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Представник першого та третього відповідачів не заперечує проти припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору між позивачем та першим і третім відповідачами.

Поряд з цим другий відповідач у своїх клопотаннях просить суд відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог, а також просить суд визнати недійсним договір застави від 03.09.2013 року, укладений між ним та третьою особою - 1, визнати недійсним договір від 18.04.2014 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладений між третьою особою - 1 та позивачем, в порядку частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Другий відповідач наполягає на тому, що він, не отримавши згоди власників земельних ділянок, передав права оренди на земельні ділянки в заставу третій особі - 1, чим порушив статтю 583 Цивільного кодексу України та пункт 26 договорів оренди, укладених ним з власниками землі.

Надалі третя особа - 1 в порушення вимог статті 125 Земельного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєструвала за собою права оренди на земельні ділянки за договором застави від 03.09.2013 року і без необхідного обсягу повноважень, в порушення вимог частини другої статті 203 Цивільного кодексу України передала зазначені права оренди на земельні ділянки позивачеві на підставі договору від 18.04.2014 року про відчуження прав вимоги за кредитним договором.

Другий відповідач просить суд розглядати справу без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та першого і третього відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Клопотання позивача про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України) є безпідставним та необґрунтованим, а тому відхиляється судом, оскільки обставини справи та матеріали справи не підтверджують відсутність предмету спору між позивачем та відповідачами.

Позивач, звернувшись до господарського суду з позовом про визнання його правонаступником орендаря - ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» (другого відповідача) за договорами оренди земельних ділянок, право оренди яких передано в заставу другим відповідачем згідно договору застави від 03.09.2013 року, фактично просив суд визнати його орендарем тих земельних ділянок.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається, зокрема, на пункт 1.7 договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеного між позивачем та третьою особою - 1, згідно якого з моменту підписання цього договору новий кредитор (позивач) набуває право вимоги за основними договорами та стає орендарем в договорах оренди, право на оренду яких було заставлено. На підтвердження вимог до другого відповідача третя особа - 1 передала, а позивач прийняв договір застави від 03.09.2013 року з додатками 1 - 12 (перелік з 5737 земельних ділянок, право оренди яких заставлено другим відповідачем третій особі - 1), з чого позивач у своїй позовній заяві робить висновок, що станом на 18.04.2014 року він став кредитором другого відповідача і отримав право оренди земельних ділянок приватної власності (власники земельних ділянок - фізичні особи) в Недригайлівському, Липоводолинському, Роменському, Охтирському та Конотопському районах Сумської області.

Вважаючи себе орендарем вищезгаданих земельних ділянок, позивач у своїй позовній заяві посилається на статтю 27 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Господарський суд не може погодитися з тим, що згідно пункту 1.7 договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором з моменту його підписання позивач став орендарем в договорах оренди, права на оренду яких заставлено за договором застави від 03.09.2013 року другим відповідачем третій особі - 1.

Згідно частини другої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У даному випадку всі земельні ділянки, право оренди яких передано в заставу другим відповідачем третій особі - 1, перебувають у власності громадян, з якими й були укладені другим відповідачем договори оренди землі.

Згідно частини другої статті 125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Позивач всупереч вимогами другої статті 125 Земельного кодексу України договорів оренди з власниками земельних ділянок не укладав, передача йому в оренду земельних ділянок, яка згідно вимог частини другої статті 124 Земельного кодексу України, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, не відбувалась, а відтак право на оренду земельних ділянок у порядку, визначеному частиною другою статті 125 Земельного кодексу України, у позивача не виникло.

Згідно частини першої статті 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать, зокрема, земельні ділянки.

На час укладення договору застави від 03.09.2013 року між другим відповідачем та третьою особою - 1 та на час укладення договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором між третьою особою - 1 та позивачем діяв і на даний час діє Закон України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV (далі - Закон № 1952).

Згідно статті 1 Закону № 1952, цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно частин першої - третьої статті 3 Закону № 1952, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до вимог статті 4 Закону № 1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, зокрема, право оренди земельної ділянки.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач у своїй позовній заяві намагається довести, що право оренди земельних ділянок, які передані в заставу другим відповідачем третій особі - 1 за договором застави від 03.09.2013 року, виникло у нього відповідно до пункту 1.7 договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором з моменту його підписання, тобто з 18.04.2014 року, але жодного належного доказу на підтвердження цього, з огляду на вимоги статей 124, 125 Земельного кодексу України, статей 3, 4 Закону № 1952, суду не надав.

Окрім посилання на пункти 1.6 та 1.7 договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеного між ним та третьою особою - 1, позивач не наводить у своїй позовній заяві ніяких правових підстав в обґрунтування своїх позовних вимог та своїх тверджень щодо отримання (набуття) ним права оренди земельних ділянок, право оренди яких передано другим відповідачем в заставу третій особі - 1 за договором застави від 03.09.2013 року.

Своє право на судовий захист позивач обґрунтовує посиланням на статтю 27 Закону України «Про оренду землі», якою орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку відповідно до закону, але при цьому позивач не довів суду, що він є орендарем земельних ділянок, зазначених у додатках 1 - 12 до договору застави від 03.09.2013 року, укладеного між другим відповідачем та третьою особою - 1, що у нього виникло право оренди тих земельних ділянок, оскільки згідно частини другої статті 125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації, а згідно частин першої та третьої статті 3 Закону № 1952, державна реєстрація прав є обов'язковою і права на нерухоме майно та їх обтяження (у тому числі і право оренди земельної ділянки, згідно статті 4 Закону № 1952) виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У своїй постанові від 03.12.2014 року у даній справі Вищий господарський суд України, зокрема, зазначив, що господарськими судами не досліджено хто є власниками земельних ділянок та чи порушені права власників цих земельних ділянок за укладеним договором застави від 03.09.2013 року та кому належало право оренди земельних ділянок, перелік яких міститься в додатку до договору застави.

Під час нового розгляду справи судом встановлено, що власниками вищезгаданих земельних ділянок є фізичні особи і на час укладення договору застави від 03.09.2013 року право оренди тих земельних ділянок належало другому відповідачеві.

При укладенні другим відповідачем з третьою особою - 1 договору застави від 03.09.2013 року другим відповідачем порушені умови передачі у заставу права оренди земельної ділянки, передбачені пунктом 26 договорів оренди земельних ділянок, укладених другим відповідачем з власниками земельних ділянок, а також порушені вимоги частини третьої статті 583 Цивільного кодексу України.

Пунктом 26 договорів оренди земельних ділянок, укладених другим відповідачем з власниками земельних ділянок, передбачено, що передача права оренди земельної ділянки в заставу здійснюється за письмовою згодою між сторонами договору оренди, а частиною третьої статті 583 Цивільного кодексу України визначено, що застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Доказів такої письмової згоди між сторонами договорів оренди землі (між другим відповідачем і власниками земельних ділянок) жодним з учасників судового процесу у даній справі суду не надано. Більше того, другий відповідач стверджує і наполягає на тому, що він не отримував письмової згоди власників земельних ділянок (орендодавців) на передачу права оренди земельної ділянки в заставу, порушивши тим умови передачі у заставу права оренди земельної ділянки, визначені пунктом 26 договорів оренди землі, а також вимоги статті 583 Цивільного кодексу України

За таких обставин передача другим відповідачем в заставу третій особі - 1 права оренди земельних ділянок є неправомірною, а відтак третя особа - 1 неправомірно отримала в заставу право оренди земельних ділянок, вказаних у додатках до договору застави від 03.09.2013 року, і відповідно неправомірно відступила ці не набуті нею права (учасниками судового процесу не подано суду доказів державної реєстрації третьою особою - 1 права оренди земельних ділянок за собою) позивачеві, у якого право оренди земельних ділянок, з огляду на усе вищевикладене не виникло.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що незважаючи на укладення другим відповідачем з третьою особою - 1 договору застави від 03.09.2013 року без письмової згоди власників земельних ділянок (орендодавців за договорами оренди землі, укладеними ними з другим відповідачем) в порушення умов передачі у заставу права оренди земельної ділянки, визначених пунктом 26 договорів оренди землі, укладених другим відповідачем з власниками земельних ділянок, та незважаючи на укладення третьою особою - 1 з позивачем договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором, фактичного порушення прав власників земельних ділянок (орендодавців за договорами оренди землі, укладеними з другим відповідачем, перелік яких міститься у додатках до договору застави від 03.09.2013 року) щодо передачі права оренди земельної ділянки у заставу не відбулося, оскільки на підставі договору застави від 03.09.2013 року не виникло право оренди земельних ділянок у третьої особи - 1, а на підставі договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором не виникло право оренди земельних ділянок у позивача, тобто зміни орендаря у вищезгаданих договорах оренди землі на підставі неправомірно укладеного другим відповідачем з третьою особою - 1 договору застави від 03.09.2013 року та на підставі договору від 18.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором не відбулось.

З огляду на усе вищевикладене, в задоволенні позовних вимог позивачеві має бути відмовлено повністю у зв'язку з їх безпідставністю, неправомірністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.03.2015 року.

Суддя П.І. Левченко