Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" лютого 2015 р. Справа № 906/1196/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В. - довіреність від 22.09.14р.;

Невисевич О.М. - наказ №24-К від 01.02.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 5614,25 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати згідно договору оренди №361 критого столу НОМЕР_3 від 31.12.2013 в сумі 884,00 грн. та неустойку сумі 1352,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповдача1335,55 грн. орендної плати та 2042,70 грн. неустойки згідно договору №362 від 31.12.2013 за торгівельні майданчики НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Крім цього в позовній заяві міститься вимога щодо зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 звільнити критий стіл НОМЕР_3, загальною площею 4 кв. м на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом підписання акту приймання-передачі, а також звільнити торговельні майданчики НОМЕР_2, НОМЕР_3. загальною площею 7 кв. м та 1 кв. м на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом вивезення металевого кіоску та дерев'яної конструкції за межі території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Ухвалою господарського суду від 31.10.2014 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи №280/1568/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Коростишівської районної спілки споживчих товариств та Коростишівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування свідоцтва про право власності від 02.06.2006р., яка розглядається Коростишівським районним судом Житомирської області.

З ухвали господарського суду від 09.02.2015 вбачається, що господарським судом поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові та пояснень (а.с. 123-127), просили задовольнити в повному обсязі.

Представниками позивача в судовому засіданні подано заяву про збільшення позовних вимог.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши подану заяву, враховуючи норми статті 22 ГПК України, суд відмовляє позивачу в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, оскільки до вищевказаної заяви не додано доказів відправлення відповідачеві копії даної заяви та доданих до неї документів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, факсимільним зв'язком направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку тим, що захворіла, на підтвердження чого надіслала копію довідки за вих. №275 від 19.02.2015.

З приводу клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

В даному випадку строк розгляду справи, передбачений ч. 1 ст. 69 ГПК України сплинув, клопотання про його продовження на 15 днів сторонами не подавалось.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.97 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Також представником відповідача в клопотанні про відкладення розгляду справи не було зазначено можливості подачі нових доказів, що могли б вплинути на подальший розгляд справи.

Враховуючи викладене, господарський суд Житомирської області відмовляє відповідачу в клопотанні про відкладення розгляду справи.

При розгляді справи по суті в попередніх судових засіданнях представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з наступних підстав.

Так. відповідач звертала увагу на те, що виходячи зі змісту вищенаведених договорів, правовою природою предмету оренди є частина площі на місцевості, що призначена для встановлення відповідних конструкцій і забезпечення їх подальшої діяльності. Предмет оренди, на думку ФОП ОСОБА_3 не має нічого спільного з торговельним місцем в розумінні п. 13 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України,

Тобто відповідач вважає, що отримала в оренду частину визначеної на місцевості площі, яку самостійно обладнала для здійснення торгівлі. Ця площа розміщена на земельній ділянці та нерозривно з нею пов'язана.

Відповідно до ст. 361 ЦК України правом передання майна в найм володіє власник речі або особа, якій належать майнові права. Однак, земельна ділянка, частина якої передана в оренду відповідачу, з 17.10.2002р., відповідно до рішення 4-ї сесії 24 скликання Коростишівської міської ради віднесена до земель комунальної власності, не наданих в оренду чи у власність (копія рішення додається). Цим рішенням було припинено право постійного користування земельною ділянкою по вул. Шевченка, 40 в м. Коростишеві Коростишівському кооперативному ринку, правонаступником якого було споживче товариство «Ринок» у зв'язку з ліквідацією останнього. Одночасно, державний акт на право постійного користування землею, яким володів Коростишівський кооперативний ринок, вирішено вважати недійсним.

Видаючи себе за правонаступника ліквідованого Коростишівського кооперативного ринку, ПКР «Кооперативний ринок» оскаржував рішення Коростишівської міської ради про припинення користування земельною ділянкою по вул. Шевченка, 40 в м. Коростишеві. Однак, рішенням господарського суду Житомирської області від 18.07.2003р., у справі №8/33 «НА» в задоволенні позову було відмовлено (копія рішення - а.с. 34-35). За результатами перегляду Вищим господарським судом України рішення залишено в силі (копія постанови - а.с. 36-37).

Відповідно до п.2 Правил торгівлі на ринках, ринок - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок).

ФОП ОСОБА_3 звертала увагу суду на те, що на момент первинного створення підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок», тобто на 29.01.2002р., йому не відводилася земельна ділянка для здійснення статутної діяльності. В подальшому ситуація не змінювалася та до сьогоднішнього дня позивач не має ні правом власності, ні права користування земельною ділянкою в м.Коростишеві по вул. Шевченка, 40. Отже відповідач вважає, що ПКР «Кооперативний ринок» не є ринком в розумінні Правил торгівлі на ринках та не мав право виступати орендодавцем та передавати їй в оренду частину земельної ділянки. На момент укладення правочинів ОСОБА_3 ці факти відомі не були.

В розумінні відповідача саме Коростишівська міська рада як власник земельної ділянки по вул. Шевченка, 40 в м. Коростишеві володіє виключним правом на розпорядження нею, включаючи і тим, що знаходиться над і під її поверхнею (комунікації, асфальтне покриття, тощо).

ФОП ОСОБА_3 наполягає, що згідно положень ч. 2 ст. 215 та 228 Цивільного кодексу України, договори оренди, укладені мною з ПКР «Кооперативний ринок» є нікчемними та не створюють жодних правових наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю, а сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови. Нікчемний правочин, відповідно до 4.2 ст. 215 Цивільного кодексу України не потребує визнання його таким в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець/позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар/відповідач), було укладено договори оренди №361 від 31.12.2013 (а.с. 13-15), відповідно до якого предметом договору є критий стіл НОМЕР_3, загальною площею 4 кв.м (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 1.3 договору № 361 об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Згідно п.п. 2.1. договору №361 Орендодавець передає Орендарю об'єкт оренди за актом приймання-передачі.

Згідно акту приймання-передачі орендодавець передає орендарю об'єкт оренди за актом приймання-передачі, що є невід'ємною частиною даного договору, в якому сторони зазначають стан об'єкта оренди на момент передачі.

Орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 Договору, а саме з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. (п.п. 2.3. договору №361).

Також пунктом 3.1. договору №361 орендна плата складає 312,00 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Крім цього, 31.12.2013 між сторонами по справі було укладено договір №362 (а.с.16-19, відповідно до якого предметом договору є торгівельний майданчик НОМЕР_2, НОМЕР_3, загальною площею 7кв. м та 1 кв. м. місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 1.3 договору №362 об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Орендар встановив на торгівельному майданчику НОМЕР_2 металевий кіоск, в якому проводить торгівельну діяльність. На торгівельному майданчику НОМЕР_3 орендар встановив дерев'яну конструкцію, яку використовує в своїй торгівельній діяльності.

Пунктом 2.1. договору №362 сторони погодили, що орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.п. 6 договору №362, а саме з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Орендна плата складає 403,90 грн. (т.м.-НОМЕР_2) та 67,50 грн. (т.м.-№ НОМЕР_3), загалом в сумі - 471,40 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно п. 4.3.3 вказаних договорів "361, 362 від 31.12.2013 орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Вищенаведені договори укладено на 1 рік, і діють останні з 01.01.2014 до 31.12.2014 (п.п. 6.1. договору).

Позивачем та відповідачем підписано акт прийому-передачі (а.с. 14) у тимчасове користування критого столу, зазначеного у п.п. 1 договору оренди №361 від 21.12.2013.

Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати орендних платежів, яка станом на день розгляду справи становить 2219,55 грн. за період з 01.04.2014 по 25.06.2014.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договором терміни, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 2219,55 грн. заборгованості по сплаті орендної плати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

20.06.2014 відповідачу було направлено претензію (а.с. 20) за вих. №160 щодо сплати заборгованості та повідомлено, що оскільки вона не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд, ПР «Кооперативний ринок» відмовляється від договорів №361 та 362 від 31.12.2013 та вимагає повернення об'єктів оренди.

Згідно ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 1 ст. 782 ЦК України орендодавець має право відмовитися від договору найма і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч. 2 ст. 782 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення позивача про відмову від договорів оренди №361 та 362 від 31.12.2013 відповідач отримав 25.06.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

21.08.2014 року від ФОП ОСОБА_3 надійшов лист, згідно якого відповідач заперечує вимоги, викладені в претензії ПР «Кооперативний ринок».

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача звільнити критий стіл НОМЕР_3 та торговельні майданчики НОМЕР_2, НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Разом з тим, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 3394,70 грн.

Також господарський суд відхиляє заперечення відповідача проти позовних вимог виходячи з наступного.

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" відповідно до п.1.1 Статуту останнього (а.с. 86-94), затвердженого постановою правління Коростишівської районної спілки споживчих товариств від 27.01.2011 та зареєстрованого в реєстрі суб'єктів підприємницької діяльності 14.11.2011, є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Згідно п.1.2 Статуту Підприємство райспоживспілки "Кооперативний ринок" також є правонаступником прав та обов'язків Кооперативного підприємства "Кооперативний ринок" й створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.03р., протокол №5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства - райспоживспілкою - в оперативне управління, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства (п.3.1 Статуту).

Згідно інвентаризаційного опису №1, 3 від 31.12.03р. (а.с.106-119) було передано основні засоби, інше майно, активи і пасиви для забезпечення діяльності підприємства, до якої, як першочерговий вид відповідно до Статуту, відноситься створення умов торгуючим і покупцям для здійснення купівлі-продажу (тобто забезпечення роботи ринку).

Одночасно, слід вказати, що 02.06.2006 Коростишівській районній спілці споживчих товариств на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради №209 від 25.05.2006 було видане свідоцтво №796 про право власності на майновий комплекс, який розташований в м.Коростишеві, вул. Шевченко, 40, який в цілому складається з дев'яти приміщень (а.с. 155).

Відповідно до пункту 13 Правил торгівлі на ринках торговельне місце - це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків, у контейнерах, кіосках, палатках тощо.

Враховуючи вищенаведене, суд не приймає доводи відповідача і щодо нікчемності укладених між сторонами по справі договорів оренди спірних торгових місць, оскільки правовідносини між Підприємством Коростишівської РСС "Коперативний ринок" та підприємцями склалися щодо торгівлі на території ринку, що регулюються Правилами торговлі на ринках та договорами, за якими підприємець користувалася саме місцями (відведеною площею), що не є тотожнім користуванню земельною ділянкою, і за таких обставин не є визначальним те, що Підприємству Коростишівської РСС "Кооперативний ринок" на даний час не відведена земельна ділянка, яка фактично знаходиться під територією ринку.

Данні факти неодноразово досліджувались судами господарської юрисдикції першої та апеляційної інстанції у справах №12/190"НМ", 12/194"НМ", 12/188"НМ", 12/191"НМ", 5/920, 5/601 (а.с.50-69).

Відповідно до ст. 35 ГПК України, рішення суду зі справи, що набрало законної сили є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідачем не подано достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача .

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (12504, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, ід. код 31843604) 2219,55 грн. заборгованості з орендної плати, 3394,70 грн. неустойки, а також 3045,00 грн. сплаченого судового збору.

3. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (12500, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) звільнити критий стіл НОМЕР_3, загальною площею 4 кв. м на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12500, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченко, 40, ід. код 31843604), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом підписання акту приймання-передачі.

4. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (12500, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) звільнити торговельні майданчики НОМЕР_2, НОМЕР_3. загальною площею 7 кв. м та 1 кв. м на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12500, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченко, 40, ід. код 31843604), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом вивезення металевого кіоску та дерев'яної конструкції за межі території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.02.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)