РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа № 924/1839/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Демидюк О.О. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ПП "Транс-Вікторія" на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.01.15 р. у справі № 924/1839/14

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Ферум" м.Вінниця

до Приватне підприємство "Транс-Вікторія" м.Хмельницький

про стягнення 12 186,41 грн. заборгованості, з яких 10 000 грн.-основного боргу, 1 244,75 грн.-пені, 150,36грн.-3%річних, 791,30грн.-інфляційних

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 20.01.2015 року у справі № 924/1839/14 (суддя Музика М.В.) позов задоволено. Присуджено до стягнення з приватного підприємства "Транс-Вікторія" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум" 10 000 грн. (десять тисяч гривень) - основного боргу, 1 244,75 грн. (одна тисяча двісті сорок чотири гривні, 75 коп.) -пені, 150,36 грн. (сто п'ятдесят гривень. 36 коп.) - 3 %річних, 791,30 грн.(сімсот дев'яносто одна гривня 30 коп.) - інфляційних, 1 827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) - витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ПП "Транс-Вікторія" подало апеляційну скаргу в якій просить останнє скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування скарги зазначає, що частина поставлених позивачем авто шин були неякісними, про що було складено відповідні акти. Відтак вважає, що позивач, як продавець, неналежно виконав свої зобов'язання щодо продажу товару, а тому вартість поставлених шин повинна бути зменшена на суму виявлених відповідачем неякісних шин. Разом з цим відзначає, що судом не надано належної оцінки факту перерахування коштів відповідачем на картковий рахунок менеджера з продажу ТзОВ "Ферум", внаслідок чого сума заборгованості не відповідає дійсності.

В судове засідання апелянт не з'явився, проте через канцелярія суду подав заяву, якою повідомив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності свого представника.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. В частині претензій відповідача щодо неякісного товару поставленого позивачем вказує, що відповідачем не було дотримано вимог, визначених у гарантійних талонах на придбання у ТОВ "Ферум" вантажних відновлених авто шин. Також зазначив, що платіжний документ на суму 600 грн., яким відповідач нібито сплатив позивачу частину коштів в рахунок погашення заборгованості не підтверджує факту переказу коштів ПП "Транс-Вікторія" в рахунок погашення боргу перед ТОВ "Ферум", оскільки відповідно до п.4.1 Договору покупець зобов'язаний сплачувати продавцю вартість поставленого за цим договором товару шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця або в готівковій формі шляхом внесення коштів в касу продавця. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Хмельницької області від 20.01.2015 року у справі № 924/1839/14 залишити без змін.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. внесено зміни до складу колегії суддів у справі № 924/1839/14 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді Огородніка К.М. та визначено наступний її склад: головуючий суддя Тимошенко О.М., судді Демидюк О.О., Коломис В.В.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 20.01.2015 року у справі № 924/1839/14 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 46-07/13 купівлі-продажу (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 та 1.2 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язується передати у власність покупцю визначений цим договором товар, а саме: автомобільні шини з відновленим протектором відповідно до накладних та рахунків-фактур, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначаються сторонами у видаткових або товарно-транспортних накладних (актах приймання-передачі) та вважаються погодженими з моменту їх підписання уповноваженими представниками обох сторін.

Покупець у відповідності з даним Договором зобов'язаний: приймати Товар, що поставляється продавцем за даним Договором та своєчасно оплатити його вартість (п. 2.3 договору).

Згідно п.4.1 Договору покупець зобов'язаний сплачувати продавцю вартість поставленого за цим Договором Товару шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця або в готівковій формі шляхом внесення коштів в касу продавця наступним чином: 100% передоплата на підставі виставленого рахунка-фактури протягом трьох банківських днів.

Згідно п. 6.1 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 липня 2014р., але в будь-якому випадку, до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку товару, що підтверджується рахунком № 158 від 27.06.2014 р., згідно якого було відпущено товар за видатковою накладною на автошини 385/65 22,5 в кількості 3 шт. на загальну суму 9600,00 грн. та за рахунком № 166 від 14.07.2014 р., згідно якого було відпущено товар за видатковою накладною на автошини 385/65 22,5 в кількості 3 шт. на загальну суму 6300,00 грн.

За рахунком № 158 від 27.06.2014 р. в сумі 9 600,00 грн. заборгованість виникла з 03.07.2014р. та за рахунком № 166 від 14.07.2014 р. в сумі 6 300,00 грн. заборгованість виникла з 18.07.2014 р.

Таким чином, позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв від позивача товар на загальну суму 15 900 грн.

Проте, відповідач здійснив оплату отриманого товару лише частково. Так, на погашення боргу за рахунком № 158 від 27.06.2014 р. в сумі 9 600,00 грн. згідно акту звірки та банківських виписок було зараховано: 07.08.2014 р. -1 000,00 грн.; 17.09.2014 р. -2000,00 грн.; 03.10.2014 р. - 2900,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що всього за поставлений товар відповідач сплатив позивачу 2900 грн., що також відображено акті звірки взаєморозрахунків. В результаті часткової оплати поставленого товару за договором відповідач заборгував позивачу 10 000 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.11.2014р., в якій вимагав, зокрема, сплатити 10000 грн. загальної суми заборгованості за договором. Претензія залишена без задоволення.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази та дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні оскаржуваного рішення, апеляційний суд зазначає наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Предметом спору є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається що, між сторонами 29.07.2013р. укладено договір купівлі-продажу № 46-07/13.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.ст. 655, 692 ЦК України - факт отримання Відповідачем товару зумовлює виникнення у нього зобов'язання оплатити його вартість.

Матеріалами справи стверджено, що на виконання договору № 46-07/13 від 29.07.2013 р. позивач здійснив поставку товару, що підтверджується рахунком № 158 від 27.06.2014 р., згідно якого було відпущено товар за видатковою накладною на автошини 385/65 22,5 в кількості 3 шт. на загальну суму 9600,00 грн. та за рахунком № 166 від 14.07.2014 р., згідно якого було відпущено товар за видатковою накладною на автошини 385/65 22,5 в кількості 3 шт. на загальну суму 6300,00 грн. Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав частково, утворивши заборгованість в сумі 10 000 грн. Матеріали справи не містять належних доказів оплати поставленого товару на зазначену суму.

Тому є вірним висновок місцевого господарського суду, що внаслідок неналежного виконання умов Договору утворилась заборгованість ПП "Транс-Вікторія" перед ТОВ "Ферум" в сумі 10 000 грн. грн., яка підлягає до стягнення.

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи Відповідача, що частина товару була неналежної якості, оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення продавця про зазначені порушення. Також, через відсутність доказів, які підтверджують надсилання або передання зазначених претензій Позивачеві, останні не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що платіжне доручення № 4 від 27.10.2014 р. на суму 600 грн., яким відповідач нібито сплатив позивачу частину коштів в рахунок погашення заборгованості, не може вважатись належним доказом у вказаній справі та підтверджувати факт переказу коштів ПП "Транс-Вікторія" в рахунок погашення боргу перед ТОВ "Ферум", оскільки платником в дорученні вказаний Генов Олексій Ілліч, отримувач коштів - Куявский Руслан Иосифович, призначення платежу "Перевод личных средств". Зазначена сплата коштів не відповідає умовам п. 4.1 договору (розрахунки) в частині способу оплати, ідентифікації сторін та призначенні платежу.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 150,36 грн. - 3 % річних, 791,30 грн.-інфляційних.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши на підставі ст.625 ЦК України суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів, з підстав ст.33 ГПК України, дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 150,36 грн. та 791,30 грн. інфляційних втрат.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача також 1 244,75 грн. пені.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в п. 2.3 продавець у відповідності з даним Договором має право: у випадку прострочення оплати покупцем Товару вимагати від останнього сплати подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день такого прострочення.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про правомірність стягнення пені в розмірі 1 244,75 грн.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 20.01.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПП "Транс-Вікторія" від 30.01.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 20.01.2015 року у справі № 924/1839/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Коломис В.В.