ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 904/7179/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддів :Чернова Є.В., Цвігун В.Л..,
за участю представників:
позивача-не з'явились,
відповідача-не з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПАТ "Агро-Союз"
на ухвалу та постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.01.2015
у справі№904/7179/14
за позовомТОВ "Українське зерно"
доПАТ "Агро-Союз"
простягнення заборгованості та пені
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 (суддя Золотарьова Я.С.), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 (судді: Чус О.В., Березкіна О.В., Дармін М.О.), з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог №1170 від 31.10.2014, на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 10000 грн. пені у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині. В порядку ст.44 та ч.2 ст.49 ГПК України стягнуто з ПАТ "Агро-Союз" на користь ТОВ "Українське зерно" витрати по сплаті судового збору у розмірі 48303,92 грн. Повернуто ТОВ "Українське зерно" з Державного бюджету України суму зайво сплаченого судового збору у розмірі 22949,08 грн., перерахованого згідно платіжного доручення №391 від 08.09.2014.

ПАТ "Агро-Союз" у поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, ухвалу змінити шляхом повернення позивачу з Державного бюджету України 71253 грн. сплаченого судового збору, а не шляхом покладання на відповідача витрат позивача по сплаті 48303,92 грн. судового збору, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, а саме ч.ч.1,2 ст.7 Закону України "Про судовий збір". Зокрема, скаржник вважає, що переплачений судовий збір має повертатися судом позивачу з держбюджету повністю в разі зменшення розміру позовних вимог внаслідок погашення боргу відповідачем в ході розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши в межах вимог касаційної скарги (в частині розподілу та повернення судового збору) фактичні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм процесуального права, дійшла висновку, що оскаржувані ухвала та постанова підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "Українське зерно" звернулось з позовом до ПАТ "Агро-союз" про стягнення 4641773,64 грн. основної заборгованості, 1191800,22 грн. пені, 140211,79 грн. трьох відсотків річних, 614552,74 грн. інфляційних втрат. У зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу (4641773,64 грн.) в повному обсязі, від позивача 06.11.2014р. спочатку надійшла до місцевого господарського суду заява №1170 від 31.10.2014 про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 10000 грн. пені, а згодом, цього ж дня і заява №1171 від 03.11.2014 про відмову від позову щодо стягнення 10000 грн. пені (а,с.163,164).

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п.4 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Як роз'яснено в абзаці 4 п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

З огляду на сплату відповідачем заявленої суми основного боргу та подальше подання позивачем заяви про відмову від позову про стягнення 10000 грн. пені, господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Разом з тим, в п.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (ст.80 ГПК України). Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених ст.80 ГПК України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Водночас, приписами ч.2 ст.49 ГПК України передбачено, що у разі якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

В свою чергу, в абзаці 5 п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що зменшення розміру позовних вимог згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису ч.2 ст.49 ГПК України може бути покладений на відповідача.

Наведене також узгоджується з п.4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", в якому роз'яснено, що ч.2 ст.49 ГПК України передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Позивачем при поданні позову на загальну суму 6588338,39 грн. судовий збір сплачено у розмірі 73080 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.09.2014 №391 (а.с.7).

З урахуванням пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10000 грн. пені підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1827 грн. Тобто зайво сплачена сума судового збору після зменшення позивачем розміру позовних вимог становила 71253 грн.

З огляду на вищевикладене, касаційна інстанція погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що сума судового збору, яка в силу вимог ч.2 ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 48303,92 грн., а поверненню з держбюджету підлягає 22949,08 грн. в якості переплаченої суми.

Дійсно, відповідно до положень п.1 ч.1 та ч.2 ст.7 Закону України "Про судовий збір", на які посилається скаржник в обґрунтування своїх заперечень, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Однак, суд першої інстанції, правомірно застосувавши до спірних відносин (в частині розподілу судового збору) приписи ч.2 ст.49 ГПК України та врахувавши той факт, що у даному випадку зменшення розміру позовних вимог сталося внаслідок часткового визнання позову відповідачем та погашення ним більшої частини основного боргу вже після порушення провадження у справі, дійшов правильного висновку про наявність підстав для покладання на відповідача витрат позивача по сплаті судового збору в сумі 48303,92 грн., виходячи з пропорційного співвідношення (67,8%) між сумою боргу (4459594,99 грн.), погашеного відповідачем після подання позову, та загальною сумою заборгованості 6588338,39 грн., заявленою до стягнення при пред'явленні позову.

Наведеним спростовуються твердження скаржника (відповідача) про необхідність повернення позивачу з Державного бюджету України зайво сплаченої суми судового збору в повному обсязі (71253 грн.), а не часткового покладання витрат позивача по сплаті судового збору (в сумі 48303,92 грн.) на відповідача, оскільки саме внаслідок неправильних дій останнього виник спір між сторонами, зокрема, через неправомірну бездіяльність винної особи (боржника), яка полягала в ухиленні відповідача від задоволення заснованих на законі вимог позивача до подання позову.

Колегія також відхиляє посилання заявника на те, що переплачений судовий збір має повертатися судом позивачу з держбюджету повністю в разі зменшення розміру позовних вимог, обумовленого погашенням боргу відповідачем в ході розгляду справи, оскільки доводи скаржника з цього приводу ґрунтуються на вибірковому довільному тлумаченні положень ч.ч.1,2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" без врахування їх системного взаємозв'язку з нормою процесуального права - ч.2 ст.49 ГПК України.

Зважаючи на наведене, касаційна інстанція дійшла висновку про правомірність застосування судами норм процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111,11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 у справі №904/7179/14 залишити без змін, а касаційну скаргу ПАТ "Агро-Союз" - без задоволення.

Головуючий В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун