ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа № 922/5461/14

У складі колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - Меха Д.В. (за довіреністю № 08-11/4851/2-14 від 29.12.2014р.);

від відповідача - Дребот І.А. (за довірегістю № 13-687/14д від 16.12.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №623 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.01.15 у справі № 922/5461/14

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до ПАТ "Мегабанк" , м. Харків

про повернення безпідставно набутого майна та стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача - Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,996408 га, яка розташована по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 1195950,92 грн. та судовий збір в сумі 25137,02 грн., мотивуючи свої вимоги використанням відповідачем земельної ділянки площею 0,996408 га, яка розташована по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові, без достатніх правових підстав.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.01.15р. у справі № 922/5461/14 (судді Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.01.15р. у справі № 922/5461/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарскього суду від 30.01.2015р. у справі № 922/5461/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні 04.03.2015р.

Відповідач надіслав відзив (вх. 3195 від 26.02.2015р.) на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 04.03.2015р. представник заявника апеляційної скарги (позивача у справі) підтримав вимоги скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

В судовому засіданні 04.03.2015р. представник відповідача у справі заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

На підставі договору іпотеки № 148/2008 від 31.10.2008р. та договору № 1 про внесення змін від 27.04.2010р. № 2628, відповідач - Публічне акціонерне товариство "Мегабанк", став власником нежитлових будівель літ. "А-1" площею 2509,3 кв.м., літ. "Е-1" площею 131,9 кв.м., літ. "Г-3" площею 3707,4 кв.м., літ. "Ж-1" площею 141,1 кв.м, літ. "З-1" площею 531,5 кв.м. та літ. "В-1" площею 84,4 кв.м. по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2014 № 26680449 (оборотна сторона а.с. 21).

03 листопада 2014 року головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради було здійснено заходи самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по вул. Тернопільській, 6 у місті Харкові.

Під час проведення вказаних заходів було встановлено, що з 30.07.2010р. відповідач використовує земельну ділянку площею 0,996408 га по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові для експлуатації нежитлових будівель без оформлення документів на право власності або користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав. Про відповідні обставини було складено акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки (а.с. 13-14).

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з позовом, в якому він просив суд зобов'язати відповідача - Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,996408 га, яка розташована по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 1195950,92 грн. та судовий збір в сумі 25137,02 грн.

Господарським судом Харківської області в задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання повернути земельну ділянку в натурі, господарський суд вважав, що такий спосіб захисту порушує права відповідача як власника нерухомості, крім того спірна земельна ділянка не є самовільно зайнятою. Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає правомірним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції на спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належать нежитлові будівлі (нерухоме майно) літ. "А-1" площею 2509,3 кв.м., літ. "Е-1" площею 131,9 кв.м., літ. "Г-3" площею 3707,4 кв.м., літ. "Ж-1" площею 141,1 кв.м, літ. "З-1" площею 531,5 кв.м. та літ. "В-1" площею 84,4 кв.м.

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Як встановлено судом першої інстанції так і під час апеляційного провадження та не заперечується сторонами відповідач не набув ані права власності, ані права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідач у 2010 році набув право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, отже, відповідач має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташована його будівля, що спростовує твердження позивача про безпідставне користування відповідачем спірної земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно - земельну ділянку, оскільки позивачем не доведено безпідставність набуття зазначеного майна.

На думку судової колегії рішення господарського суду Харківської області в частині відмови у позовних вимогах про стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно отриманого майна, відповідає нормам закону та обставинам справи, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Однак, для застосування вищезазначених норм ЦК України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.11.14 у справі №922/1087/14, в якій зазначено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України. Для застосуванні такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Судова колегія вважає законним та обгрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, отже застосування статей 1212,1213,1214 ЦК України, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги, до даних правовідносин неправомірне.

Судова колегія підтримує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки договори оренди на спірну земельну ділянку відповідачем не укладались, то позивачем безпідставно розрахована заявлена до стягнення сума, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Колегія суддів також вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно відзначено, що позивачем не підтверджено розмір спірної земельної ділянки, який має значення для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки.

Так, згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 статті 287 Податкового кодексу України ).

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Для визначення розміру податку та орендної плати відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (стаття 23 Закону України "Про оцінку земель").

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки визначає вартість квадратного метра певної земельної ділянки.

Таким чином, для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки необхідно встановити конкретний розмір такої земельної ділянки.

Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється 1) юридичною особою, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) на замовлення орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 3) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В акті обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки (а.с. 13-14) зазначено, що розрахована арифметичним шляхом площа частини земельної ділянки, яка припадає на відповідача, становить 0,996408 га.

Вказаний акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки складено головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради. Докази про використання під час складання вказаного акту необхідної техніки, спеціалістів та документації в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані.

Відповідно до Положення про Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради (додаток № 130 до рішення Харківської міської ради 6 скликання від 24.11.2010 № 07/10 в редакції рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1188/13), він не має повноважень щодо визначення меж, розмірів земельних ділянок, а виконує на самоврядних засадах контрольну функцію належного використання земельних ділянок.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2015 року по справі №922/5461/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2015р. у справі № 922/5461/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.03.15

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Шутенко І.А.