ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Справа № 923/749/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: позивача: Юхно Я.О. - дов. від 31.12.14, відповідача: не з'явились, повідомлені належно,
касаційну скаргуПриватного підприємця ОСОБА_5
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від25.11.14
у справі№923/749/14
за позовомПублічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"
доПриватного підприємця ОСОБА_5
простягнення заборгованості
Розпорядженням Секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України від 05.03.15 для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В. - головуючого, Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

Публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_5 21726 грн. боргу, 175,52 грн. - 3% річних та 2135,48 грн. пені. Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на порушення відповідачем зобов'язань зі сплати повної вартості отриманих послуг за період з 01.10.13 до 01.04.14 за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №185 від 01.12.08.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 28.07.14 (суддя Ємленінова З.І.) у задоволенні позову відмовлено. Суд виходив з недоведеності позивачем факту надання відповідачеві послуг за договором №185 від 01.12.08 у спірному періоді.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.11.14 (судді: Колоколова С.І., Разюк Г.П., Шевченко В.В.) перевірене рішення місцевого господарського суду скасовано. Позов задоволено та стягнуто з Приватного підприємця ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" 21726,00 грн. боргу; 175,52 грн. - 3 % річних і 2135,48 грн. пені. Суд виходив з факту несплати відповідачем вартості послуг за період з 01.01.13 до 01.04.14 за спірним договором. При цьому, як установив суд, факт відключення споживача від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання був зафіксований лише після квітня 2014 року. Суд апеляційної інстанції визнав недоведеним факт розірвання спірного договору.

До Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернувся Приватний підприємець ОСОБА_5, який просить постанову у справі скасувати, а рішення залишити в силі. Скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 188 Господарського кодексу України, статті 611 Цивільного кодексу України. Підприємець вважає, що відсутні підстави для стягнення боргу за спірний період, оскільки послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у такому періоді йому не надавалися. На його думку, договір є розірваним в односторонньому порядку.

Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити постанову у справі без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Апеляційним господарським судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.12.08 між Публічним акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" - виконавцем та Приватним підприємцем ОСОБА_5 - споживачем був укладений договір №185 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. За умовами цього договору виконавець зобов'язався надавати споживачеві вчасно якісні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач, в свою чергу, їх оплачувати за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Суб'єкт користування послугами - це власник (наймач, орендар) приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Горького, 13. Опалювальна площа приміщення - 152 кв.м (пункти 2, 3 договору). Відповідно до пункту 5 договору тарифи на послуги згідно з рішеннями виконкому Херсонської міськради становлять: з 01.12.08- 357,32 грн/Гкал (з ПДВ); з 01.01.09 - 484,97 грн/Гкал (з ПДВ); з 14.02.09 - 601,40 грн./Гкал (з ПДВ). Розмір щомісячної плати за надані послуги розраховується відповідно до фактичного споживання теплової енергії згідно з нормативами (нормами) та тарифами, діючими на момент споживання, та затвердженими (погодженими) рішенням виконкому Херсонської міської Ради (пункт 6 договору). Пунктами 8, 9 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються безготівково. За несвоєчасне внесення плати з споживача стягується пеня у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочення терміну сплати (пункт 12 договору). У відповідності до положень пункту 26 договору його укладено на строк до 31.12.09 та, в подальшому, він був пролонгований. Суд апеляційної інстанції установив, що договір не є розірваним та підлягає виконанню сторонами. Позивач повідомляв відповідача про введення в дію з 01.01.14 нових тарифів на теплову енергію - для потреб інших споживачів - 1148,16 грн. за 1 Гкал (з ПДВ 20%), в т.ч. ПДВ 191,36 грн. В процесі розгляду спору судом апеляційної інстанції також було установлено, з підтвердженням матеріалами справи, що позивач на виконання умов договору упродовж жовтня 2013 року - березня 2014 року здійснював теплопостачання в приміщення відповідача та виставляв рахунки на оплату на загальну суму 21726 грн. Вказані рахунки, як установив апеляційний господарський суд, відповідач отримав, проте їх не оплатив; його борг становить 21726 грн. Водночас судом апеляційної інстанції було установлено, що відповідачем не був дотриманий визначений законом і договором порядок відключення приміщення від послуг ЦО і ГВП; що акти про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 17.01.13, від 09.09.13, надані відповідачем, не підтверджують факту відключення приміщень відповідача від системи теплопостачання. Ці акти не підписані виконавцем послуг з ЦО і ГВП, як того вимагають положення Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.05 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.05 №1478/11758. В процесі розгляду спору суд установив і те, що постійно діюча міжвідомча комісія для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП надала відповідачеві дозвіл на здійснення відключення приміщення від центрального опалення та гарячого водопостачання і встановлення автономного джерела опалення лише після закінчення опалювального періоду 2013/2014 року (протокол міжвідомчої комісії №6 від 24.10.13); що 14.07.14 Інспекцією з нагляду за станом житлового фонду при Департаменті житлово-комунального господарства Херсонської міської ради був складений акт обстеження приватних нежилих приміщень житлового будинку за адресою: м. Херсон, вул. Горького, 13, в якому відбито факт демонтажу системи ЦО та центрального водяного опалення лише станом на 14.07.14. Отже, як установив суд, з підтвердженням матеріалами справи, відпуск теплової енергії відповідачу був припинений у липні 2014 року. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" про стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_5 21726 грн. боргу за теплову енергію з 01.01.13 до 01.04.14, а також 175,52 грн. - 3% річних та 2135,48 грн. пені. Скасовуючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість цих вимог. Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Згідно з приписами статі 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. За приписами статті 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Згідно з приписами статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вже зазначалося, позивач просив стягнути з відповідача 21726 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2013 до квітня 2014 року, 175,52 грн. - 3% річних, 2135,48 грн. пені. Мотивуючи свою відмову у сплаті спірних коштів, відповідач посилався на недоведеність надання послуг з теплопостачання у спірному періоді, оскільки з січня 2013 року його приміщення були відключені від системи теплопостачання (акт від 17.01.13). Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 №630, урегульовано відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з пунктами 24-26 цих Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Разом з цим, процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП унормована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.05 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.05 №1478/11758. Пунктом 1.2 цього Порядку передбачено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП. Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові (пункти 2.1, 2.2 Порядку). Відповідно до пункту 2.5 названого Порядку відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. У розумінні приписів пункту 2.6 зазначеного Порядку за закінченням робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП, котрий підписується представником власника будинку або уповноваженої ним особи, представником монтажної організації, представником виконавця послуг з ЦО і ГВП, і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Відповідно до приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційна інстанція за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі. Дослідивши усі обставини та зібрані у справі докази, апеляційний господарський суд, на підставі повного та всебічного розгляду справи, установив, що позивачем у спірному періоді (жовтень 2013-березень 2014 року) постачалась теплова енергія на об'єкт відповідача та виставлялися рахунки на її оплату на загальну суму 21726 грн. Проте, відповідач не оплатив вартість теплової енергії; його борг становить 21726 грн. Водночас, установив суд апеляційної інстанції і те, що відповідачем не був дотриманий визначений законом і договором порядок відключення приміщення від послуг ЦО і ГВП. При цьому, господарським судом апеляційної інстанції була надана оцінка, окрім іншого, актам про відключення від 17.01.13, від 09.09.13 (котрі, як стверджує відповідач, свідчать про відключення об'єкта відповідача від системи теплопостачання). Втім, суд відхилив ці документи як такі, що не мають доказової сили, оскільки вказані акти не підписані виконавцем послуг з ЦО і ГВП та не затверджені у встановленому порядку, як того вимагає діюче законодавство. Як вже зазначалося, і це установив суд апеляційної інстанції, відповідачеві було надано дозвіл на відключення приміщення лише після закінчення опалювального періоду 2013/2014 років; що припинення теплопостачання відповідачеві відбулося у липні 2014 року (акт обстеження від 14.07.14, складений Інспекцією з нагляду за станом житлового фонду при департаменті житлово-комунального господарства міської ради). Враховуючи установлені обставини, колегія суддів визнає підставним стягнення з відповідача вартості теплової енергії за період січень 2013 року - березень 2014 року, тобто за опалювальний період до моменту припинення теплопостачання, а також пені і 3% річних. Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція, виходить з обставин, встановлених у даній справі апеляційним господарським судом. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази, додатково перевіряти їх. Довід скаржника про розірвання договору був предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано відхилений ним. Інші доводи касаційної скарзі, теж не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки їм надавалася оцінка судом апеляційної інстанції; вони спростовуються обставинами установленими судом апеляційної інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.11.14 у справі №923/749/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець