РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015Справа №911/251/15

За позовом Комунального підприємства «Конотопське трамвайне управління»

До Публічного акціонерного товариства «Укрвторчмет»

Про стягнення 1 706,76 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Дубовик С.В. представник за довіреністю № б/н від 18.02.15.;

Щербань С.О. представник за довіреністю № б/н від 18.02.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Конотопське трамвайне управління» (далі - позивач) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрвторчмет» (далі - відповідач) про стягнення 1 706,76 грн., а саме: 215,47 грн. - 3% річних та 1 491,29 грн. - збитків від інфляції.

Крім того, позивач просить суд витрати по отриманню витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на позивача в розмірі 61,20 грн. та комісійний збір банку в розмірі 5,00 грн. покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату поставленого товару за Договором № 22/07-9442349 від 22.07.11., що зумовило нарахування позивачем 3% річних, збитків від інфляції та звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.15. порушено провадження у справі № 911/251/15 та призначено її до розгляду на 19.02.15.

17.02.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Публічне акціонерне товариство «Укрвторчмет» підтверджує, що несвоєчасний розрахунок за металобрухт за Договором від 22.07.11. мав місце, однак вказує на те, що ситуація в Донецькому регіоні негативно вплинула на фінансово-економічну стабільність відповідача, вказує на виникнення у відповідача заборгованості зі сплати заробітної плати працівникам та просить суд звільнити Публічне акціонерне товариство «Укрвторчмет» від відповідальності та відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні 19.02.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 19.02.15. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 911/251/15.

В судовому засіданні 19.02.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.11. між позивачем (далі - Продавець) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір № 22/07-9442349 купівлі-продажу брухту та відходів чорних металів (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Продавець зобов'язався продати та передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити промисловий брухт та відходи чорних металів (далі - товар).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 4.6 з дати підписання (22.07.11.) до 31.12.11. Якщо жодна зі сторін за 20 днів до завершення терміну дії Договору письмово не попередить іншу сторону про розірвання Договору, то термін його дії автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Згідно з п. 3.1 Договору ціни на товар є договірними та узгоджуються в додаткових угодах до Договору.

Ціни на товар було узгоджено сторонами в наступних Додаткових угодах до договору: від 22.07.11., від 13.10.11., від 19.03.12., від 02.08.12., від 30.11.12., від 08.11.12., від 13.03.13., від 15.10.13.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на підставі наступних актів приймання металів чорних (вторинних), які підписані сторонами і скріплені їх печатками: № 152 від 20.11.13., № 153 від 26.11.13., № б/н від 17.12.13., № 5 від 31.01.14., на загальну суму 9 064,10 грн.

Податкові накладні, складені на виконання зобов'язань за спірним Договором на суму зазначених актів приймання наявні в матеріалах справи.

Оплата за товар проводиться Покупцем за цінами, що діють на момент здачі товару платіжним дорученням на підставі приймально-здавальних актів за формами № 19 або № 69 (п. 3.3 Договору).

В зв'язку з неотриманням вчасно оплати за поставлений товар позивач направив на адресу відповідача претензію № 284 від 16.07.14. з вимогою сплатити наявну заборгованість.

У відповідності до платіжного доручення № 1884 від 30.09.14. на суму 9 064,10 грн. відповідачем було оплачено поставлений позивачем товар за вказаними актами приймання металів чорних (вторинних) в повному обсязі, але з простроченням.

Спір у справі виник в зв'язку з несвоєчасною оплатою поставленого відповідачем товару.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідачем було несвоєчасно здійснено оплату товару за Договором на суму 9 064,10 грн.

В зв'язку з вказаним позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 215,47 грн. - 3% річних та 1 491,29 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд відзначає, що прострочене грошове зобов'язання визначено у гривні, а тому нарахування 3% річних та збитків від інфляції є правомірним.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та збитків від інфляції та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 215,47 грн. - 3% річних та 1 491,29 грн. - збитків від інфляції, що відповідача обґрунтованому розрахунку позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання відповідача про звільнення його від відповідальності, суд відзначає, що відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04. Аналогічну правову позицію Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Таким чином, клопотання відповідача про звільнення його від відповідальності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат по отриманню витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на позивача для підтвердження перебування Бобровик С.М. на посаді директора позивача в розмірі 61,20 грн. та комісійний збір банку в розмірі 5,00 грн. за сплачений судовий збір, суд відзначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 44 ГПК України).

За приписами ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Відповідно до вимог ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Крім того, пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Таким чином, з наведеного вбачається, що сплата судового збору та надання позивачем доказів повноважень особи, що підписала позовну заяву є обов'язком особи, яка звертається з позовом до суду, з огляду на що суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по отриманню витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на позивача для підтвердження перебування Бобровик С.М. на посаді директора позивача в розмірі 61,20 грн. та комісійний збір банку в розмірі 5,00 грн. за сплачений судовий збір, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрвторчмет» (02160, м. Київ, вул. Каунаська, б. 27; ідентифікаційний код 00191483) на користь Комунального підприємства «Конотопське трамвайне управління» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Успенсько-Троїцька, 120; ідентифікаційний код 03328557) 215 (двісті п'ятнадцять) грн. 47 коп. - 3% річних та 1 491 (одну тисячу чотириста дев'яносто одну) грн. 29 коп. - збитків від інфляції та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.02.15.

Суддя Т.М. Ващенко