ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.02.15р. Справа № 904/10089/14

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровське виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", смт. Ювілейне, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карачунівське рибоводне господарство", м. Кривий Ріг

відповідача-2: Державного підприємства "Укрриба", м. Київ

про визнання недійсним договору

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від першого відповідача: Гордієнко А.І., дов. № 3/09/2014 від 22.09.14 року, представник;

Від другого відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровське виробниче сільськогосподарське - рибоводне підприємство" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання недійсним договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП "Укрриба" № 30/11 від 04.11.2011 року.

Перший відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що права позивача жодним чином спірним договором не порушені.

Другий відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач не є стороною спірного договору, його права або інтереси не порушені, тому відсутні підстави для звернення останнього до суду з вимогою про визнання недійсним спірного договору, укладеного між відповідачами.

25.02.15 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Карачунівське рибоводне господарство" (Перший відповідач) та Державним підприємством „Укрриба" (Другий відповідач) укладено договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП „Укрриба" № 30/11 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, предметом договору є надання (передача) другим відповідачем першому відповідачу права на експлуатацію гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання в єдиному технологічному процесі для рибогосподарської діяльності, консультаційних послуг, пов'язаних з експлуатацією гідроспоруд, інших додаткових послуг, а також проведення розрахунків за ці послуги. Місцезнаходження гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космонавта Волкова, 1.

Детальний перелік майна, право на експлуатацію якого передається, наведено у додатку № 1, який є невід'ємною частиною Договору, згідно якого передається: захисна дамба, скидний канал, нагульні басейни (26 шт.), причал, шлюз-регулятор №1, шлюз-регулятор №2, зовнішня насосна станція, перекачувальна зовнішня станція, виростові ставки.

Виконуючи умови Договору, другий відповідач передав зазначене вище майно першому відповідачу, про що свідчить акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства від 23.06.2003 р. (а.с. 24).

Відповідно до 7.1. Договору, Договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом 10 років до 1 листопада 2021 року.

Звертаючись з даним позовом,позивач посилається на те, що укладений відповідачами договір є удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

При цьому позивач зазначає те, що він вважає, що спірний договір, за своєю природою містить ознаки договору оренди, з огляду на те, що предметом даного договору є державне майно, передача якого повинна відбуватися за участю Фонду Державного майна та в певному порядку, передбаченому законодавством для державного майна.

Крім того, зазначає позивач, спірний договір укладений строком на десять років, тому останній підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Порушення відповідачами вищезазначених вимог законодавства, на думку позивача, є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство відповідача знаходиться в стадії банкрутства та з 26.06.2014 р. відкрита ліквідаційна процедура, про що свідчить копія Витягу з державної реєстраційної служби України (а.с. 41-43).

Згідно ст. 37 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон), у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Статтею 38 Закону встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону, у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Законом, з числа арбітражних керуючих, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 41 Закону, ліквідатору надається право звертатись до суду з заявами про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що предметом даного договору не є майно боржника, та боржник не є стороною спірного догвоору, у позивача відсутні підстави для звернення з таким позовом до суду, з огляду на ст. 1 ГПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 1, ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодекс України, ст.ст. 37, 38, 40, 41 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено:27.02.15 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко