ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р.Справа № 922/421/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м. Сєвєродонецьк
до Державного підприємства "Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу", м. Сєвєродонецьк
про стягнення 262546,90 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою щодо стягнення з відповідача - Державного підприємства "Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу" заборгованості по сплаті за одержану теплову енергію за договором №192 від 01.10.2013 р., який укладений між позивачем та відповідачем, у сумі 262546,90 грн. та судовий збір у сумі 5250,94 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив. У судовому засіданні, яке відбулося 16.02.15 р. представник позивача позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про відкладення розгляду даної справі від 16.02.15 р. повноважному представнику відповідача 24.02.15 р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи господарським судом встановлено наступне.

01.10.2013 року між Державним підприємством "Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу" (далі по тексту - відповідач) та Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (далі по тексту - позивач) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 192. Згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати в приміщення, опалювальною площею 3086,7 кв.м., розташованому за адресою: 93400, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, будинок 1 , теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач свої договірні зобов'язання виконав своєчасно і у повному обсязі здійснивши постачання теплової енергії за договором.

Відповідно п.6.1. договору, розрахунки за теплої енергію, що споживаються, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлене органами місцевого самоврядування тарифів, та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії відповідно наданим рахункам. Рахунок за теплову енергію сплачується протягом 10 діб з моменту його одержання.

Відповідачеві згідно договору були виставлені рахунки за спожиту теплову енергію: грудень 2013р. - 93243,60 грн.; січень 2014 р.- 71230,94 грн.; лютий 2014 р. - 60622,08 грн.; березень 2014 р. - 30311,04 грн.; квітень 2014р. - 7139,24 грн., на загальну сум 262546,90 грн., але відповідач вказані рахунки не оплатив, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 262546,90 грн.

Факт постачання теплової енергії відповідачу підтверджується листом виконуючого обов'язки директора ДП "ІАП" від 11.11.2013р. за №361 з проханням надати теплоносії на ДП "ІАП" та актом на включення теплопостачання від 13.11.2011р. підписаним представниками позивача та відповідача. Закінчення опалювального періоду було завершено 07.04.2014 року, згідно рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №205 від 25.03.2014р.

Термін дії Договору, згідно п.п.10.1 до 30.10.2014 р., але згідно п.п.10.3. договору вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін. Заяви з боку відповідача про припинення договору не надходило, також позивач не ініціював припинення договору, тому договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, тобто до 30.10.2015 року, також згідно п.п.10.2. припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Позивач в порядку досудового врегулювання спору 18.08.2014 року направив до відповідача претензію № 11-481 від за несплачену теплову енергію за договором №192 на суму 262546,90 грн., але відповідач не відреагував та заборгованість не сплатив.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 262546,90 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу" (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 1, р/р 10, в АБ "Кліринговий Дім", м. Київ, МФО 300647, код ЄРПОУ 33968601) на користь Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (93412, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, проспект Космонавтів, 9-а, п/р 6910 в ТВБВ №10012/07 ФЛОУ ПАТ "Ощадбанк", МФО 304665, код ОКПО 13405551) заборгованість по сплаті за одержану теплову енергію за договором №192 від 01.10.2013 р. у сумі 262546,90 грн. та судовий збір у сумі 5250,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.03.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний