КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа№ 910/19331/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників:

позивача (відповідача за зустрічним позовом): Кирей О.В. - за довіреністю від 21.10.2014 № 431);

відповідача 1 (позивача за зустрічним позовом): Дерзська Є.В. - за довіреністю від 08.09.2014 № б/н);

відповідача 2 (третя особа 2 за зустрічним позовом): не з'явилися;

третя особа 1: Іщук М.М. - за довіреністю від 02.04.2012 № б/н,

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ»

на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014

у справі № 910/19331/14 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАСТОР»

приватного акціонерного товариства «АЛЬБА УКРАЇНА»

про визнання недійсними правочинів

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАСТОР»

до публічного акціонерного товариства «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом:

публічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД»

приватного акціонерного товариства «АЛЬБА УКРАЇНА»

про визнання частково відсутнім права,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2014 у справі № 910/19331/14 у задоволенні первісного позову відмовлено; зустрічний - задоволено повністю та вирішено визнати відсутнім права застави ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» за договором застави майнових прав від 13.11.2013 № 101388-20/13-6 в частині застави майнових прав щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу від 01.03.2010 № 01/03/10-АФ, а також стягнуто з ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» на користь ТОВ «ФАРМАСТОР» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014 у справі № 910/19331/14 та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2014 у справі № 910/19331/14 прийнято апеляційну скаргу ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 04 лютого 2015 року.

Представники відповідача 1 і третьої особи ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД» у судовому засіданні 04 лютого 2015 року надали пояснення, якими заперечили проти доводів, викладених в скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) у вказаному судовому засіданні надав усні пояснення, якими підтримав доводи, викладені в скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06 листопада 2013 року між ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» укладено кредитний договір № 99117-20/13-1 (далі - Кредитний договір) відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну лінію та зобов'язується надавати кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені проценти, інші платежі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 200000000,00 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 05.11.2018, процентна ставка - трьохмісячний Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб + 2,5 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», як заставодержателем, та ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», як заставодавцем, укладено Договір застави майнових прав від 13.11.2013 № 101388-20/13-6 (далі - Договір застави), предметом якого є майнові права за договорами купівлі-продажу, перелік яких викладений у Додатку № 1 до Договору застави, що є його невід'ємною частиною.

У Додатку № 1 до Договору застави визначено, що у заставу ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» передано майнові права, зокрема, щодо сплати грошових коштів за поставлені медичні препарати та лікарські засобі за укладеним між ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», як продавцем, та ТОВ «ФАРМАСТОР», як покупцем, договором купівлі-продажу від 01.03.2010 № 01/03/10-АФ (далі - Договір купівлі-продажу).

ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» 29 січня 2014 року було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 14149523 приватне (забезпечувальне) обтяження майнових прав за укладеним між ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» Договором застави, що підтверджується витягом (а.с. 34-36).

13 листопада 2013 року між ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» (цесіонарій) та ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» (цедент) укладено Договір про уступку права вимоги № 101389-20/13-7 (далі - Договір про уступку права вимоги) за Договором застави, відповідно до положень якого цедент відступає, а цесіонарій приймає право вимоги від юридичних осіб, перелік яких викладений у Додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, у тому числі право вимоги щодо сплати грошових коштів за поставлені медичні препарати та лікарські засоби за укладеним між ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» та ТОВ «ФАРМАСТОР» Договором купівлі-продажу.

У пункті 3.2 Договору про уступку права вимоги визначено, що право вимоги, яке є предметом цього договору переходить до цесіонарія у тому числі з моменту виникнення у цесіонарія права звернення стягнення на заставлені майнові права за Договором застави після відправлення цесіонарієм письмового повідомлення на адреси цедента та боржника.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, невиконання ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» зобов'язань за Кредитним договором стало наслідком звернення ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» з листом від 23.05.2014 вих. № 3416/20-23919 до ТОВ «ФАРМАСТОР», у якому викладено вимогу про перерахування відповідачем 1 на користь Банка грошових коштів в сумі 6300740,35 грн в термін до 05 червня 2014 року. Вказаний лист ТОВ «ФАРМАСТОР» отримано 30 травня 2014 року.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок наступних обставин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 січня 2014 року між ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», як покупцем, та ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД», як постачальником, укладено Договір поставки № 4 (з протоколом розбіжностей) та додатковими угодами до нього, відповідно до предмету якого постачальник передає у власність покупця продукцію, а ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» зобов'язалося оплачувати продукцію в порядку, передбаченому договором.

Як вірно встановив суд першої інстанції, станом на 01 травня 2014 року ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» мав перед ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД» прострочену заборгованість, яка виникла на підставі Договору поставки, на суму 4 934 699,88 грн та підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товару (засвідчені копії на а.с. 112-208, том 1).

08 травня 2014 року ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» отримало від ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД» лист від 05.05.2014 № 17/789, в якому Завод повідомив відповідача 2 (за первісним позовом) про розірвання договору від 02.01.2014 № 4 в порядку, визначеному п. 9.7 вказаної угоди, тобто в односторонньому. Крім того, за умовами п. 9.7 договору від 02.01.2014 № 4, вказаний правочин вважається розірваним через 5 (п'ять) днів з дня отримання відповідного повідомлення, а також, з моменту припинення договору достроково настає момент виконання будь-якого зобов'язання сторін по договору від 02.01.2014 № 4.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір поставки від 02.01.2014 № 4 припинено з 14 травня 2014 року і з даного моменту у ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» дострокового виник обов'язок виконати грошове зобов'язання.

З вірним посиланням на приписи статей 512, 513, 514 ЦК України, суд першої інстанції зазначив, що 06 травня 2014 року ТОВ «ФАРМАСТОР» на підставі договору, укладеного із ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД» (далі - Договір відступлення права вимоги від 06.05.2014 № б/н), набув право вимоги від ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» виконання ним грошового зобов'язання на суму 4 934 699,88 грн, яке виникло у відповідача 2 (за первісним позовом) на підставі Договору поставки від 02.01.2014 № 4, і строк виконання якого настав.

Про таке відступлення ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД» своїм листом від 06.05.2014 № 17/798 повідомив ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА».

В той же час, як вірно встановив суд першої інстанції, станом на 07 травня 2014 року ТОВ «ФАРМАСТОР» мав перед ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» грошове зобов'язання за Договором купівлі-продажу на суму 7 396 220,87 грн, строк виконання якого настав.

Таким чином, на підставі заяви ТОВ «ФАРМАСТОР» від 07.05.2014 № 369, надісланої ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, на суму 4 934 699,88 грн, тобто зобов'язання на вказану суму припинилися у ТОВ «ФАРМАСТОР» перед ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» за Договором купівлі-продажу, а у ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» перед відповідачем 1 за Договором відступлення права вимоги від 06.05.2014 № б/н. Зазначена заява була отримана ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» 08 травня 2014 року.

Додатковою угодою від 19.05.2014 збільшено суму, що відступається за Договором відступлення права вимоги від 06.05.2014 № б/н, на 2 445 392,92 грн, про що було повідомлено ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» листом ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ВІТАМІННИЙ ЗАВОД» від 19.05.2014 № 17/864.

На підставі заяви ТОВ «ФАРМАСТОР» від 21.05.2014 № 431/1 було зараховано зустрічні вимоги відповідача 1 і відповідача 2 (за первісним позовом), строк виконання яких настав, на суму 2 400 000,00 грн таким шляхом: 1) зобов'язання ТОВ «ФАРМАСТОР» перед ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу; 2) ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» перед ТОВ «ФАРМАСТОР», яке виникло на підставі додаткової угоди від 19.05.2014 до Договору відступлення права вимоги від 06.05.2014 № б/н. Вказана заява була отримана ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» 23 травня 2014 року.

Предметом первісного позову є визнання вищезазначених правочинів, пов'язаних із зарахуванням відповідачами зустрічних однорідних вимог, недійсними. На думку ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» оспорювані правочини є такими, що не відбулися у зв'язку з порушенням чинного законодавства і права позивача (за первісним позовом) на отримання від ТОВ «ФАРМАСТОР» заборгованості за Договором купівлі-продажу.

При цьому, предметом зустрічного позову ТОВ «ФАРМАСТОР» є визнання відсутнім у ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» права застави за Договором застави в частині майнових прав за Договором купівлі-продажу.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. При цьому, зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між відповідачами (за первісним позовом) здійснено правомірне зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, строк виконання яких настав, а саме: станом на момент здійснення відповідачем 1 (за первісним позовом) заяв про зарахування зустрічних вимог, ТОВ «ФАРМАСТОР» мав перед ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» грошове зобов'язання, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу, і строк виконання якого настав; а ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» перед ТОВ «ФАРМАСТОР» - на підставі Договору відступлення права вимоги від 06.05.2014 № б/н та Додаткової угоди від 19.05.2014.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про безпідставність доводів позивача (за первісним позовом) про те, що зустрічні вимоги є неоднорідними, а строк виконання за певною їх частиною не настав.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності факту порушення пріоритетного права ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», як заставодержателя за Договором застави майнових прав, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про заставу» у договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Також, як вбачається з п. 3.3 Договору про уступку права вимоги, момент переходу до ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» права вимоги виконання грошового зобов'язання за Договором купівлі-продажу пов'язується з відправленням, зокрема, ТОВ «ФАРМАСТОР» письмового повідомлення про набуття ним такого права.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали даної справи не містять доказів, які підтверджують факт повідомлення позивачем (за первісним позовом) відповідача 1 (за тим же позовом) про перебування майнових прав за Договором купівлі-продажу у заставі на підставі Договору застави.

Як вбачається з обставин, встановлених вище, ТОВ «ФАРМАСТОР» був повідомлений про вчинення ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» і ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» вказаних вище правочинів 30 травня 2014 року, тобто після здійснення відповідачами (за первісним позовом) зарахування зустрічних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29 січня 2014 року ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» здійснено реєстрацію обтяження майнових прав за Договором застави, що підтверджується відповідним витягом.

Також, за наслідками дослідження вказаного витягу, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що з нього не вбачається, що майнові права за Договором купівлі-продажу перебуваються в заставі.

З урахуванням наведених вище обставин і норм права, колегією суддів визнаються вірними висновки суду першої інстанції відносно того, що ТОВ «ФАРМАСТОР» не знало та не могло знати про те, що майнові права ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» до ТОВ «ФАРМАСТОР», які виникли на підставі Договору купівлі-продажу від 01.03.2010 № 01/03/10-АФ, перебувають в заставі за Договором застави майнових прав від 13.11.2013 № 101388-20/13-6 і право вимоги зазначених прав, що перебувають в заставі, передані ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» за Договором про уступку права вимоги від 13.11.2013 № 101389-20/13-7. Про такі обставини позивач (за зустрічним позовом) дізнався вже після вчинення відповідачами зарахування зустрічних вимог, що підтверджується наявним в матеріалах справи доказом (лист від 23.05.2014 вих. № 3416/20-23919 - а.с. 41, том 1). Водночас, місцевий суд вірно зазначив, що обтяження за Договором застави не є чинним у відносинах із ТОВ «ФАРМАСТОР».

Крім того, за правилами ч. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог здійснюється за заявою однієї із сторін, що й було зроблено ТОВ «ФАРМАСТОР». При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що позивач (за зустрічним позовом) не є стороною Договору застави майнових прав і зазначений договір не містить обмежень щодо здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами, одна з яких не стороною цього договору.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Таким чином, колегія суддів визнає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» законним, оскільки правочини зі зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинені відповідачами (за первісним позовом), є такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства і їх зміст відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Щодо зустрічного позову ТОВ «ФАРМАСТОР» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що в силу припису ч. 2 ст. 516 ЦК України, ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» несе ризик настання для нього несприятливих наслідків у зв'язку з неповідомленням ТОВ «ФАРМАСТОР» про заміну кредитора у зобов'язанні за Договором купівлі-продажу, а обтяження за Договором застави не є чинним у відносинах із ТОВ «ФАРМАСТОР».

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «ФАРМАСТОР» та визнання відсутнім у ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» права застави за Договором застави майнових прав в частині застави майнових прав щодо сплати грошових коштів за Договором купівлі-продажу визнається колегією суддів апеляційної інстанції законним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, колегія відзначає, що доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Отже, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014 у справі № 910/19331/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014 у справі № 910/19331/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014 у справі № 910/19331/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/19331/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 20 лютого 2015 року.