ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 904/1131/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Ходаківської І.П.
суддівФролової Г.М. (доповідача), Яценко О.В.
за участю представників:
позивачаПротасов С.В., дов. від 25.02.15
відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.14
у справі№904/1131/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕВЕРЕСТ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
простягнення 340 401,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕВЕРЕСТ" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" про стягнення заборгованості у розмірі 308679,00 грн., 25876,39 грн. пені, 5845,82 грн. 3% річних та 30000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки; право грошових вимог до боржника позивач отримав згідно з договором факторингу. Позов обґрунтовано приписами статей 526, 530, 549, 625, 664, 655, 692, 712, 1077, 1079, 1080, 1082 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 у справі №904/1131/14 (суддя Бєлік В.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 (судді: Чус О.В. - головуючий, Березкіна О.В., Дармін М.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕВЕРЕСТ" 308679,00 грн. основного боргу, 20245,12 грн. пені, 5845,82 грн. 3% річних, 1000,00 грн. витрат на послуги адвоката та 6695,40 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено. Судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що факт порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки щодо здійснення розрахунків за поставлений товар підтверджено матеріалами справи. Враховуючи, що право грошової вимоги до відповідача набуто позивачем за договором факторингу, позовні вимоги про стягнення з відповідача 308 679,00 грн. основного боргу, 20245,12 грн. пені (з урахуванням перерахунку, здійсненого судами), 5845,82 грн. 3% річних визнані обґрунтованими. Крім того, з відповідача стягнуто 1000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм права, зокрема, статей 548, 549, 611, 625, 692, 1082 Цивільного кодексу України, статті 79 Господарського процесуального кодексу України. Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій не були належним чином з'ясовані обставини справи, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, як зазначає заявник, поза увагою судів залишились доводи відповідача щодо умови договору поставки в частині строків оплати за отриманий товар; судами не встановлений факт отримання відповідачем повідомлення про перехід права грошової вимоги до позивача; не обґрунтована судами сума витрат на послуги адвоката, яка стягнута з відповідача; судами залишено без задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу та просить рішення та постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Фролової Г.М., пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм чинного законодавства та доводи касаційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 27.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТП ІНВЕСТПРОМ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" (покупець) укладений договір №322 поставки товару, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально - технічного призначення. Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначені в Специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до даного договору, що є невід'ємною його частиною. Згідно з пунктом 3.1 договору товар поставляється партіями на умовах та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Пунктом 3.3 договору встановлено, що разом з товаром постачальник передає покупцю наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок - фактуру; товарну накладну; товарно-транспортну накладну; податкову накладну; сертифікат якості виробника. Відповідно до пункту 7.5. договору поставки, у випадку несвоєчасного здійснення розрахунків за даним договором покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від неоплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до специфікації № 3, що є додатком до договору поставки від 27.02.2012, загальна вартість товару, зазначеного в специфікації складає 338 769,00 грн. Оплата товару здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника в сумі, що складає 100% вартості партії товару, протягом 80-ти календарних днів з моменту поставки товару та надання документів, передбачених пунктом 3.3 договору.

Також судами установлено, що на виконання умов договору поставки, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТП ІНВЕСТПРОМ" здійснило поставку товару згідно з видатковими накладними №РН-011 від 13.02.2013, №РН-012 від 13.02.2013, №РН-031 від 21.03.2013, №РН-032 від 21.03.2013, №РН-046 від 12.04.2013, №РН-065 від 24.05.2013. Товар отримано відповідачем на підставі довіреностей на отримання товар-матеріальних цінностей. Однак, товар на загальну суму 308679,00 грн. відповідачем оплачено не було.

Установлено судами і те, що 10.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕВЕРЕСТ" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТП ІНВЕСТПРОМ" (клієнт) укладений договір факторингу №3, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату (винагорода фактора), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги, що виникло у клієнта з договору поставки товару №322 від 27.02.2012 (основний договір), укладеного між клієнтом та ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ". Право грошової вимоги до боржника виникло у клієнта на підставі вказаного вище договору поставки. Зобов'язання клієнта перед боржником за договором поставки, які полягають у поставці товару відповідно до умов договору поставки, на момент укладення цього договору клієнтом виконані повністю. Відповідно до пункту 1.3. договору, фактор займає місце клієнта як кредитора у всіх зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного Основного договору відносно всіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок, штрафу, пень, відшкодування збитків та інфляційних витрат тощо в повному обсязі. Згідно з пунктом 1.4. договору, клієнт відступив фактору, а фактор прийняв всі права грошової вимоги до боржника за зобов'язаннями зі сплати всіх боргів та сум інфляційної різниці по договору поставки, строк платежу за якими настав, а також строк виконання яких настане в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до пункту 1.5. договору, характеристика права грошової вимоги, переданого фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу 308679,00 грн., у тому числі: а) сума основного боргу - 308679,00 грн.; б) сума відсотків (за комерційний кредит) - всі суми відсотків, нарахованих за договором поставки відповідно до чинного законодавства України; в) сума неустойки - всі суми неустойки, нарахованих за договором поставки відповідно до чинного законодавства України; г) усі інші суми права грошової вимоги до боржника, що виникли на підставі договору поставки.

Також судами установлено, що 10.12.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТП ІНВЕСТПРОМ" було надіслано відповідачу повідомлення про виконання грошових зобов'язань за Договором поставки товару №322 від 27.02.2012. Однак, станом на момент звернення позивача з позовом до суду зобов'язання за договором поставки відповідачем виконано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕВЕРЕСТ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" заборгованості за договором поставки у розмірі 308679,00 грн., а також 25876,39 грн. пені, 5845,82 грн. 3% річних та витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Кодексу).

Згідно зі статтею 712 Кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Кодексу).

Дослідивши матеріали справи, господарські суди попередніх інстанцій установили, що факт наявності у відповідача заборгованості за договором поставки товару №322 від 27.02.2012 підтверджено матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей.

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

За приписами статті 1078 цього Кодексу предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (стаття 1080 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1082 Кодексу боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки у розмірі 308679,00 грн., а також 25876,39 грн. пені та 5845,82 грн. 3% річних.

За приписами статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судами попередніх інстанцій перевірено відповідність заявленої до стягнення суми з наданим обсягом адвокатських послуг. За таких обставин, з урахуванням приписів статей 44, 48, 49 Господарського процесуального кодексу України, суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове стягнення витрат по сплаті послуг адвоката у сумі 1000 грн.

Заперечення, викладені заявником у касаційній скарзі, щодо недійсності договору факторингу, на увагу не заслуговують, оскільки, як вбачається з матеріалів справи і це було установлено судами попередніх інстанцій, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.2014 у справі № 904/2743/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2014, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТП ІНВЕСТПРОМ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРЕСТ" про визнання договору факторингу недійсним відмовлено.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, статті 79 Господарського процесуального кодексу України також спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки не спростовують встановленого судами та вони стосуються переоцінки доказів.

З огляду на те, що з'ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та прийнято рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.14 у справі №904/1131/14 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий І.Ходаківська

Судді Г.Фролова

О.Яценко