ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 910/18459/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І. (доповідач)

за участю представників:

ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" - Погружальської К.В.,

ТОВ "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" - Магомедова Р.С.,

FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH - Проценко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2014

та на ухвалу господарського суду міста Києва від 24.10.2014

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ"

про стягнення 100,00 грн.

у справі № 910/18459/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ"

про стягнення 921 570 560,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" про стягнення 100,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.10.2014 (суддя Гумега О.В.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 (колегія суддів у складі: суддя Федорчук Р.В. - головуючий, судді Лобань О.І., Майданевич А.Г.), позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

У касаційній скарзі FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH просить скасувати ухвалу господарського суду першої інстанції від 24.10.2014, постанову апеляційного суду від 03.12.2014, а матеріали справи направити до господарського суду міста Києва для розгляду в рамках провадження у справі № 910/18459/14. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст.ст. 26, 54, 56, 57, 63 ГПК України, ст.ст. 55, 64, 129 Конституції України.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" просить ухвалу господарського суду першої інстанції від 24.10.2014 та постанову апеляційного суду від 03.12.2014 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню виходячи з такого.

Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що:

- поданий третьою особою з самостійними вимогами позов не є тотожним первісному позову;

- додані до позову описи вкладення не є належними доказами направленням сторонам у справі копії позовної заяви, оскільки в них зазначено про вкладення у цінні листи: "позовної заяви FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH по справі № 910/18459/14 з додатками. Кількість предметів 20", однак перелік додатків в описах вкладення не наведений;

- квитанція №/М/30 від 22.10.2014 на суму 100,00 грн., на яку FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH посилається в якості підстави поданого позову, фактично додана у вигляді ксерокопії, яка жодним чином не засвідчена, у зв'язку з чим вона не відповідає вимогам щодо засвідчення копій документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача.

Пунктом 1.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її позовної заяви, що повинна відповідати вимогам статей 54-57 ГПК; питання про прийняття такої заяви, відмову в її прийнятті або про її повернення вирішується на загальних підставах згідно зі статтями 61-63 ГПК. Зокрема, дійшовши висновку про те, що у відповідній заяві не зазначено обставин, на яких ґрунтується вимога третьої особи, та/або доказів, що підтверджують ці обставини, суд повертає заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 названого Кодексу. Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом (наприклад, про визнання недійсним договору, тоді як первісний позов стосується стягнення заборгованості за тим же договором), позов третьої особи може бути повернуто на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Частиною 1 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з. п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 59 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення.

Пунктом 61 зазначених Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження надіслання копії позовної заяви з додатками відповідачу та позивачу у справі FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH подано до господарського суду міста Києва оригінали фіскальних чеків та оригінали описів вкладення поштових відправлень, виданих поштовим відділенням, що містять назву сторін, яким адресовані ці поштові відправлення із зазначенням про підсумок предметів у кількості 20 аркушів.

Наведене свідчить про те, що подані позивачем описи поштових відправлень із відбитком календарного штемпеля є належними доказами прийняття поштовою установою поштового відправлення FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH з метою виконання заявником закріпленого ст. 56 ГПК України процесуального обов'язку із надсилання іншим сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів та згідно з ст. 32 ГПК України є належними доказами направлення сторонам копії позовної заяви з додатками.

Також, повертаючи позовну заяву FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH без розгляду, суд першої інстанції однією з підстав зазначив те, що квитанція №/М/30 від 22.10.2014 на суму 100,00 грн., на яку третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/18459/14, посилається в якості підстави поданого нею позову, фактично додана у вигляді ксерокопії, яка жодним чином не засвідчена та не відповідає вимогам щодо засвідчення копій документів.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов.

При цьому, Виший господарський суд України вважає за необхідне зазначити про те, що, перелік підстав для повернення позовної заяви, встановлений ст. 63 ГПК України, є вичерпним.

Водночас наведеною нормою ГПК України не передбачено такої підстави повернення позовної заяви, як незасвідчення копій документів, доданих до позовної заяви, у зв'язку з чим висновки обох судових інстанцій про наявність передбачених п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України підстав для повернення позовної заяви без розгляду є безпідставними.

Щодо тверджень господарських судів попередніх інстанцій про те, що предмет позову третьої особи не є тотожним первісному позову, Вищий господарський суд України виходить з наступного:

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (абз. 4 п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Господарські суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що позовні вимоги FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH і позовні вимоги позивача за первісним позовом обґрунтовано наявністю заборгованості відповідача у зв'язку з невиконанням ним умов договору позики № 6 від 22.12.2011. При цьому положеннями ГПК України не передбачено, що вимоги позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, мають бути ідентичними.

Підпунктом 1.5 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз'яснено, що якщо третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом, позов третьої особи може бути повернуто на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

Однак вказані положення стосуються тотожності вимог, а не їх повної ідентичності, та, крім того, не є безумовною підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Оскільки господарські суди не досліджували відповідність поданої позовної заяви всім вимогам, передбаченим ст.ст. 54-58 ГПК України, а касаційна інстанція в силу обмежень, встановлених ст. 1117 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, Вищий господарський суд України виходить з того, що прийняті у справі ухвала господарського суду міста Києва від 24.10.2014 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 з порушенням норм процесуального права, дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржених судових актів та направлення позовної заяви FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до господарського суду м. Києва для вирішення питання щодо прийняття її до позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2014

та ухвалу господарського суду міста Києва від 24.10.2014 у справі № 910/18459/14 скасувати, а позовну заяву FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH передати на розгляд господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо прийняття її до позовного провадження.

Головуючий суддя:Н. Губенко
Судді: Т. Барицька
В. Картере