УХВАЛА

04.03.2015Справа № 910/19381/13

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 7 850 026,18 грн.

За заявою Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва у справі №910/19381/13 від 20.11.2013 року.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

Від позивача: Нестерчук А.П. - представник за дов.;

Від відповідача: Лебедєв Ю.В. - представник за дов.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення 7 850 026,18 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2013 (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2014 (колегія суддіву у складі: головуйчого судді Гаврилюк О.М., суддів: Зубець Л.П., Коротун О.М.), провадження у справі №910/19381/13 в частині стягнення 4757688,55 грн. боргу припинено на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України. Позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 753972,55 грн. - збитків внаслідок інфляції за час прострочення; 561753,74 грн. - 3% річних, 308881,59 грн. - пені, 14242,69 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2014, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасовано в частині стягнення пені, а справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно повторного автоматичного розподілу справи №910/19381/13, вказана справа передана на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.07.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, а також визнано недійсним п. 7.2 Договору № 06/10-2009 від 20.12.2010 в редакції додаткової угоди №4 від 12.04.2011 в частині - "Неустойка нараховується продавцем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом".

28.10.2014 року на виконання рішення господарського суду міста Києва №910/19381/13 від 21.07.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2014, яке набрало законної сили 13.10.2014.

До господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва у справі №910/19381/13 від 20.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.02.2015 розгляд заяви призначено на 04.03.2015.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що сплата одноразовим платежем заборгованості у розмірі 1 050 549,46 грн. призведе до заподіяння економічної шкоди не тільки ПАТ "Київгаз", але й кредиторам, які здійснюють постачання природного газу, що споживається в якості комунальної послуги.

Відповідач просить розстрочити виконання рішення шляхом сплати рівними частинами по 30 015,70 грн. з березня 2015 року по січень 2018 року.

У зв'язку із економічною ситуацією в країні, збільшенням вартості природного газу для різних груп споживачів, склалась ситуація при якій відбувається не виконання фізичними особами - споживачами своєчасної оплат послуг газопостачання, не виконання оплат за поставлений газ промисловими, бюджетними підприємствами та релігійними організаціями, не виконання ПАТ "Нафтогаз України" своїх обов'язків по здійсненню оплат за послуги розподілу природного газу.

Так станом на 01.02.2015 борг населення по сплаті за спожиті послуги газопостачання в якості житлово-комунальної послуги складає 56 691 864,05 грн.. Борг бюджетних установ та приватних підприємств - 45 120 958,93 грн., борг ПАТ "Нафтогаз України" - 28 466 733,09 грн. в підтвердження чого заявник надав довідки.

Крім того, заявник вказав, що має значну заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз".

Позивач заперечив проти заявленої розстрочки виконання рішення суду, з наступних підстав:

1.Посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України;

2.На думку стягувача, боржник мав та має грошові кошти, інакше б не укладав договір;

3.Через несплату коштів боржниками, в тому числі і відповідача, стягував не повною мірою розраховується з ПАТ "Нафтогаз України";

4.Позивач є не тільки державним підприємством а й об'єктом стратегічного значення для економіки та безпеки України;

5.Позивач надав інформацію про фінансовий стан підприємства протягом 2010-2014 року;

6.В порядку Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого фінансування підприємств паливно-енергетичного комплексу", відповідачу й так надано відстрочку виконання рішення на законодавчому рівні, оскільки його включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання господарського суду міста Києва від 20.11.201., дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

За змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу під відстрочкою розуміється відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Як передбачено п.п. 7.1., 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказані в заяві підстави для розстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які надають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані відповідачем договори про реструктуризацію заборгованості укладених з позивачем, та на підставі яких, відповідач вказує, що сплачує щомісячно заборгованість, та бухгалтерські довідки, не дають підстави вважати обґрунтованою заяву про розстрочення виконання рішення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2015 відповідача було зобов'язано подати належні докази в підтвердження обставин, викладених в поданій заяві про розстрочку виконання рішення суду.

Проте, всупереч положенням статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, заявник під час вирішення питання про можливість розстрочки виконання рішення суду не надав доказів, які підтверджують відсутність коштів.

Також суд приймає до уваги, що згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини» (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім цього, відповідачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами адекватності строку надання розстрочки і не вказано жодних фактичних даних, які б свідчили що фінансовий стан відповідач дозволятиме виконати рішення суду.

Судом при розгляді заяви також враховано розмір та строки наявності заборгованості, ступінь вини відповідача у виникненні спору та майнові інтереси позивача у справі, які значним чином порушуються внаслідок невиконання рішенням суду.

Проаналізувавши заяву про розстрочку виконання рішення, враховуючи те, що заявником не надано суду доказів наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк та наявності виняткового випадку, а саме доказів наявності тяжкого фінансового стану боржника, загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а також не надано доказів, які б підтверджували фактичну можливість виконання рішення у строки, зазначені у графіку розстрочки, суд вважає заяву про розстрочку виконання рішення необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва у справі №910/19381/13 від 20.11.2013.

Суддя М.Є. Літвінова