РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/793/15-г
За позовом Державного підприємства "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 10 260,69 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін:

Від позивача: Медвінський Т.А. за дов.

Від відповідача: Солдатов Є.Г. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про стягнення 10 260,69 грн. заборгованості за договором № 5/9 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.10.2009 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору № 5/9 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не оплатив надані позивачем послуги за 3 та 4 квартали 2013 р. на заявлену суму.

26.02.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти позову та зазначає, що інвентаризація матеріальних цінностей мобілізаційного резерву проводиться один раз на рік станом на 1 липня, у зв'язку з чим відповідач не має законних підстав для проведення відшкодування витрат на проведення двох інвентаризацій на рік, та зазначає про відсутність бюджетних коштів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін. Господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2009 р. між позивачем ДП "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" (зберігач) та Державним комітетом України з державного матеріального резерву (комітет), правонаступником якого згідно Указу Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010 р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" є Державне агентство резерву України, було укладено Договір № 5/9 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, відповідно до якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми 1мр. Передбачені цим договором форми актів затверджуються комітетом.

Відповідно до п. п. 3.1 договору, комітет зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно з п. 4.1 договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 4.2 договору передбачено, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між комітетом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з комітетом кошторису витрат, затверджених комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати).

Відповідно до п. 4.3 договору, оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання та погодження комітетом акту встановленої форми на основі попередньо укладеного договору закладення (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

Додатковою угодою № 5 до договору сторони погодили річний розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в межах кошторису на 2013 рік в сумі 21 524,24 грн. в тому числі ПДВ 3 587,37 грн.; оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт.

Крім того, п.3 додаткової угоди сторони встановили, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин, які виникли до моменту її підписання і діють з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

На виконання умов договору позивачем у 3 та 4 кварталах 2013 року надані відповідачу послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на суму 10 260,69 грн.

З метою оплати наданих послуг позивач 21.11.2013 р., 11.03.2014 р., 02.09.2014 р. направив на адресу відповідача акти виконаних робіт за 3 та 4 квартали 2013 р., звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного резерву та рахунки на оплату наданих послуг, які отримані відповідачем 25.11.2013 р., 17.03.2014 р., 05.09.2014 р. відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення. Однак відповідач отримані акти не підписав.

Позивачем на адресу відповідача неодноразово направлялися претензії щодо погашення заборгованості за надані послуги ( № 1239/ ю від 28.04.2014 р., 1993/4 від 01.07.2014, № 4013/ю від 09.12.2014 р.), однак відповідач відмовився їх задовольняти у зв'язку з включенням до звіту витрат на проведення інвентаризації матеріальних цінностей мобілізаційного резерву 2 рази на рік.

Враховуючи те, що відповідач так і не розрахувався за надані послуги, позивач просив стягнути наявну заборгованість у розмірі 10 260,69 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту договору, строк виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг, у договорі не передбачено.

09.12.2014 позивач направив на адресу відповідача претензію № 4013/ю, яка отримана відповідачем, а тому строк виконання зобов'язання щодо оплати 10 260,69 грн. заборгованості, настав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів погашення заборгованості в сумі 10 260,69 грн. суду не надано.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними у відзиві, оскільки при наданні послуг зберігання та підготовці звітних документів позивач керувався умовами договору та плановим кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву на 2013 рік, який затверджений сторонами при підписанні додаткової угоди, а матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання по сплаті наданих позивачем послуг.

Крім того, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 17.12.2012 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв", відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення Держрезерву України від виконання зобов'язань перед відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву, оскільки відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 28, ) на користь Державного підприємства "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" (54037, м. Миколаїв, вул. Знаменська, будинок 4, ) 10 260 (десять тисяч двісті шістдесят) грн. 69 коп. боргу та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М. Ярмак