КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа№ 910/20620/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Шавгулідзе В.В., довіреність № 7091 від 20.12.2013;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014

у справі № 910/20620/14 (головуючий суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ЦЕНТР"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

про стягнення 3 380 417,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року по справі № 910/20620/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" перерахувати на рахунок Дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ЦЕНТР" № 2536, відкритий в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001, грошові кошти у сумі 3 380 417 грн. 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на користь Дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ЦЕНТР" 67 608 грн. 34 коп. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 09.02.2015р.

09.02.2015 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

09.02.2015 представником позивача відповідно до ст. 69 ГПК України було подано клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/20620/14. Розгляд апеляційної скарги у справі № 910/20620/14 відкладено на 23.02.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, для розгляду справи № 910/20620/14 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О, судді - Ткаченко Б.О., Шевченко Є.О.

23.02.2015 відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

23.02.2015 представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року по справі № 910/20620/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

15.03.2014 року між ДП "РІТЕЙЛ ЦЕНТР" (замовник за договором) та ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" (виконавець) було укладено Договір на інкасацію коштів № 36, за умовами якого, Виконавець власними силами і засобами в узгоджені дні та години надає послуги з інкасації коштів замовнику за адресами: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 94/1 (щоденно о 20 год. 10 хв.) та м. Київ, вул. Багговутівська, 17/21 (щоденно о 20 год. 35 хв.).

За умовами пп. 1.2 договору, виконавець доставляє готівку до власної каси, здійснює перерахування інкасованих коштів і забезпечує своєчасне її зарахування в день інкасації на поточний рахунок замовника № 2536, відкритий в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001, а замовник - отримує послуги, обумовлені договором та зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги у визначених договором розмірах і термінах (строках) та виконувати інші зобов'язання, визначені договором, у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи спір у справі виник в зв'язку з тим, що у період з 22 серпня 2014 року по 26 серпня 2014 року (включно) відповідач порушив взяті на себе зобов'язання відповідно Договору, а саме не здійснив перерахування інкасованих коштів і не забезпечив зарахування інкасації на поточний рахунок замовника № 2536, відкритий в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001, всього у розмірі 3 380 417,00 грн., а саме інкасованих коштів з магазинів за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 94/1 у сумі 2 284 417,00 грн. та за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17/21 у сумі 1 096 000,00 грн.

Проте, відповідно до Довідки від 24.09.2014р. року ПАТ "Універсал Банк", за період 3 22.08.2014р. по 23.09.2014р. на поточний рахунок замовника № 2536. відкритий в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001 не надходили суми відповідних коштів від АТ КБ Експобанк (), в зв'язку з чим позивач просив суд зобов'язати відповідача перерахувати на рахунок позивача суму 3 380 417,00 грн. інкасованих, але не перерахованих та не зарахованих відповідачем коштів по договору на інкасацію коштів № 36 від 15.03.2014р.

З оскаржуваного рішення вбачається, що задовольняючи позовні вимоги позивача та відхиляючи заперечення відповідача щодо неможливості належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за договором в зв'язку з тим, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 97 від 25.09.2014р. на підставі постанови правління Нацбанку № 597 від 24.09.2014р. розпочато процедуру виведення ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25.09.2014р. по 25.12.2014р., а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають в силу п.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012р., місцевий господарський суд дійшов висновку проте, що інкасовані кошти є майном не банку, а позивача, в зав'язку з чим посилання відповідача на ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є безпідставним.

Проте, з такими висновками місцевого господарського суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно пунктів 3 та статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено поняття "кредитор банку" - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Положенням частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Враховуючи положення зазначених норм законодавства, Дочірнє підприємство "РІТЕЙЛ ЦЕНТР" є кредитором Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" щодо майнового зобов'язання з повернення вкладу та з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (пункт 1 частини 5 статті 36) заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки, на момент звернення позивача з позовом до суду та на момент винесення оскаржуваного рішення у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Експобанк" діє тимчасова адміністрація, то вимоги позивача не підлягають задоволенню з урахуванням приписів пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В зв'язку з зазначеним вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року по справі № 910/20620/14 прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, що підтверджується фактичними обставинами та матеріалами справи, а тому відповідно до положень п. 1, 2 ч. 1 ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року по справі № 910/20620/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Дочірньому підприємству "РІТЕЙЛ ЦЕНТР" відмовити.

4. Матеріали справи № 910/20620/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Е.О. Шевченко

Б.О. Ткаченко