ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Справа № 915/57/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Приватного підприємства "Бізон", вул. Леніна, 74, смт. Куйбишеве, Куйбишевський район, Запорізька область, 71001

до відповідача Фермерського господарства "Курінна І. В.", вул. Першотравнева, 84, с. Миколо-Гулак, Казанківський район, Миколаївська область, 56023

про стягнення заборгованості в сумі 135 309, 96 грн., в тому числі: 104 300 грн. - суми основного боргу; 31 009, 96 грн. - санкцій відповідно до умов договору

за участю представників сторін:

від позивача Корбут Анастасія Сергіївна, довіреність № 12/14 від 22.10.2014 року;

від відповідача представник не з'явився.

До господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Бізон" до відповідача Фермерського господарства "Курінна І.В." про стягнення заборгованості в сумі 135 309, 96 грн., в тому числі: 104 300 грн. - суми основного боргу; 31 009, 96 грн. - санкцій відповідно до умов договору .

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.01.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 05.02.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 05.03.2015 року.

В судовому засіданні 05.03.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 05.03.15 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Між Приватним підприємством «Бізон» (далі - позивач, продавець) та Фермерським господарством «Курінна І.В.» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 69 від 09.07.2014 (далі -Договір), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача сільськогосподарську техніку, а саме: прес-підбирач тюковий «Tukan» (ППТ-041) у кількості 1 шт. та ціною 154 300 грн. (далі - Товар), а відповідач зобов'язався її прийняти та оплатити.

Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, поставивши на адресу відповідача товар - прес-підбирач тюковий «Tukan» (ППТ-041) у кількості 1 шт. та ціною 154 300 грн., що підтверджується видатковою накладною № 5311 від 10.07.14 року та довіреністю № 37 від 10.07.14 року. Факт передачі товару підтверджується також Актом виконаних робіт по введенню в експлуатацію та постановці товару на гарантій облік від 10.07.2014 року та Актом № 383 прийому-передачі партії продукції від 10.07.2014 року.

На виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару відповідач сплатив 50 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою за 09.07.2014 року.

Отже, грошове зобов'язання з оплати 104 300, 00 грн. вартості поставленого товару в порушення п. 2.4 Договору відповідач до цього часу не виконав.

Із посиланням на ст. 625 ЦК України, ст. 232 ГК України та умов Договору позивачем за порушення строків виконання грошового зобов'язання нараховано 10 149, 96 грн. - пені; 20 860, 00 грн. - штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовані положеннями ст. 530, 546, 549, 612, 625, 629, 692 ЦК України, ст. 174, 193, 222, 230, 231, 265 ГК України.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 21.01.2015 року, від 05.02.2015 року отримані відповідачем, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (арк. справи 37-39). Отже, відповідач Фермерське господарство «Курінна І.В.» був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому, судом враховано наступне.

Явка відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами від 10.07.2014 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Приватним підприємством «Бізон» (далі - позивач, продавець) та Фермерським господарством «Курінна І.В.» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 69 від 09.07.2014 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, а саме: прес-підбирач тюковий «Tukan» (ППТ-041) у кількості 1 шт. та за ціною 154 300 грн. (далі - товар), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар (п. 1.1 Договору) (арк. справи 10-11).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору сторони погодили наступне.

Відповідно до п. 2.3 Договору на момент підписання цього Договору загальна вартість товару становить 154 300 грн., в тому числі сума податку на додану вартість 25 716, 66 грн.

Відповідно до п. 2.4, п. 2.4.1, п. 2.4.2 Договору сторони встановили, що протягом терміну дії Договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті в гривнях в наступному порядку:

Перший платіж у розмірі 50 000, 00 грн. від загальної вартості товару здійснюється покупцем до 10.07.2014 року (включно).

Другий платіж у розмірі 104 300, 00 грн. від загальної вартості товару здійснюється Покупцем до 31.07.2014 року.

Відповідно до п. 2.8 Договору факт постачання даного Товару вказується у відповідному Акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору права та обов'язки сторін цього договору виникають в момент його підписання та припиняються належним виконанням сторонами всіх його умов, в тому числі до повного розрахунку, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 7.1 Договору право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент зарахування 100 % вартості товару на поточний рахунок чи в касу продавця та підписання акту приймання-передачі.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 2849 від 09.07.2014 року та поставлено на адресу відповідача товар - прес-підбирач тюковий «Tukan» (ППТ-041) у кількості 1 шт. за ціною 154 300 грн., що підтверджується видатковою накладною № 5311 від 10.07.14 року (арк. справи 12, 14).

Товар отримано відповідачем на підставі довіреності № 37 від 10.07.14 року на отримання від ПП "Бізон" цінностей на підставі вищевказаного рахунку (арк. справи 13).

Факт передачі товару та виконання продавцем взятих на себе за договором зобов'язань підтверджується також Актом виконаних робіт по вводу в експлуатацію та постановці товару на гарантій облік від 10.07.2014 року, Актом приймання-передачі партії продукції № 383 від 10.07.2014 року, Актом вводу в експлуатацію № 188 від 10.07.2014 року (арк. справи 15-17).

Відповідачем на виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару (п. 2.4.1 Договору) 09.07.2014 року сплачено 50 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою (арк. справи 48). Отже, відповідачем фактично частково виконано зобов'язання з оплати за поставлений товар.

Станом на день розгляду справи відповідачем в порушення п. 2.4.2 Договору не проведено оплату за товар в розмірі 104 300 грн.

21.10.2014 року за вих. № 21/14 позивач направив на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості на суму 104 300 гривень, яка була отримана відповідачем 15.11.2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. справи 18-20). Доказів направлення відповідачем відповіді на претензію суду не подано.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати суми заборгованості за поставлений товар в розмірі 104 300,00 грн., як і не спростовано позовних вимог. Отже, в цій частині позов є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 149, 96 грн. - пені та 20 860, 00 грн. - штрафу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до п. 6.3, п. 6.3.1, п. 6.3.2 Договору у випадку прострочення терміну оплати, встановленого умовами договору, покупець сплачує продавцю:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення з моменту виникнення заборгованості за весь строк прострочення сплати заборгованості;

- штраф у розмірі 20 відсотків від вартості неоплаченого Товару.

Судом встановлено наступне.

Позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 10 149, 96 грн. за період з 01.08.14 року по 16.12.14 року (138 днів) на суму заборгованості в розмірі 104 300, 00 грн. (арк. справи 4).

Перевіривши розрахунок розміру пені за допомогою Бази "Законодавство", судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за несвоєчасну оплату товару відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Детальний розрахунок розміру пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. справи 45). Отже, нарахування пені у розмірі 10 149, 96 грн. за період з 01.08.14 року по 16.12.14 року є обгрунтованим та підставним.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу, судом встановлено, що розрахунок здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору, а саме: 20 % х 104 300, 00 грн. = 20 860, 00 грн. Отже, нарахування штрафу у розмірі 20 860, 00 грн. є обгрунтованим та підставним.

Отже, вимога про стягнення з відповідача 31 009, 96 грн. - санкцій відповідно до умов договору ( пені в сумі 10 149, 96 грн. + штрафу в сумі 20 860 грн.) є обгрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в сумі 2 706, 20 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов Приватного підприємства «Бізон» () до відповідача Фермерського господарства «Курінна І.В.» () про стягнення заборгованості в сумі 135 309, 96 грн., в тому числі: 104 300 грн. - суми основного боргу; 31 009, 96 грн. - санкцій відповідно до умов договору

Стягнути з відповідача Фермерського господарства «Курінна І.В.», вул. Першотравнева, 76, с. Миколо-Гулак, Казанківський район, Миколаївська область, 56023 () на користь позивача Приватного підприємства «Бізон», вул. Леніна, 74, смт. Куйбишеве, Куйбишевський район, Запорізька область, 71001 ():

- 104 300, 00 грн. (сто чотири тисячі триста грн. 00 коп.) - суми основного боргу.

- 31 009, 96 грн. (тридцять одна тисяча дев'ять грн. 96 коп.) - санкцій відповідно до умов договору;

- 2 706, 20 грн. (дві тисячі сімсот шість грн. 20 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 10.03.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш