КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Справа№ 910/29511/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Ропій Л.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Галабудського І.І. - дов. №55 від 15.12.2014 р.

від відповідача не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«ВТК Каштан»

на ухвалу господарського суду міста Києва

№910/29511/14

від 31.12.2014 р. (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю

«ВТК Каштан» (далі - ТОВ «ВТК Каштан»)

до Публічного акціонерного товариства

«Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»)

про визнання протиправними та скасування протоколів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва №910/29511/14 від 31.12.2014 р. позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та матеріали справи передати до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду по суті. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що при поверненні позовної заяви місцевий суд безпідставно посилався на п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, адже в чинній на момент подання позовної заяви редакції цей пункт Інструкції відсутній, натомість містився в Інструкції, яка втратила чинність. За твердженнями апелянта, чинним законодавством не вимагається на зворотньому боці платіжного доручення про сплату судового збору наявних підписів посадових осіб з відтиском печатки кредитної установи. За таких обставин, ТОВ «ВТК Каштан» виконало всі вимоги щодо сплати судового збору за подання позовної заяви й надання суду відповідних доказів, тому підстав повернення позовної заяви у суду не було тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «ВТК Каштан» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М., зобов'язано підписанта апеляційної скарги Галабудського І.І. уточнити назву підприємства, від імені якого ним підписано скаргу, та призначено розгляд справи на 10.03.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р., в зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, змінено склад суду та визначено судову колегію в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М. Ропій Л.М.

В судове засідання з'явився представник позивача (апелянта), проте не з'явився представник відповідача, хоча про час і місце розгляду справи його повідомлено належно, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (п.п. 3.9.1, 3.9.2) встановлено, що за змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на наявність в матеріалах справи доказів вручення відповідачу ухвали про порушення апеляційного провадження у даній справі та те, що неявка його представника не перешкоджає вирішенню спору, на підставі ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне розглянути апеляційну скаргу за відсутності згаданого представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні представник апелянта доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати за наведених в скарзі підстав, справу передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, повертаючи позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, місцевий суд посилався на приписи п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, якими передбачено, що до позовної заяви додаються документи на підтвердження сплати державного мита у встановленому порядку і розмірі. Одночасно згідно п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита на зворотньому боці останнього примірника платіжного доручення повинен був робитись, на думку суду першої інстанції, напис кредитної установи такого змісту: «Зараховано в доход бюджету _____ грн. (дата)», а також скріплюватись першим і другим підписами посадових осіб з відтиском печатки кредитної установи та з відміткою дати виконання платіжного доручення. Проте на платіжному дорученні №576 від 19.12.2014 р., що додане позивачем до матеріалів позовної заяви в якості доказу сплати держмита, вищезгаданий напис кредитної установи відсутній, й суд вважав такі обставини підставою для повернення позовної заяви згідно п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір», згідно ст. 1 якого судовий збір - збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

До позовної заяви на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір»).

Постановою пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 р. (п. 2.20, 2.21, 2.22) визначено, що чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору. Судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку «одержувач» зазначити найменування територіального органу казначейської служби за місцем знаходження господарського суду, який розглядає справу.

Положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (ст.ст. 1, 17) встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Форма розрахункових документів установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України.

У відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.п. 2.6, 2.7), затвердженій постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 р., розрахунковий документ (за винятком розрахункового чека) виписується в кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків, з використанням електронно-обчислювальних і друкарських машин за один раз. Примірник розрахункового документа (незалежно від способу його виготовлення), реєстр платіжних вимог, які залишаються в банку, мають містити відбиток печатки (якщо картка із зразками підписів та відбитка печатки містить відбиток печатки) і підписи/підпис відповідальних/ої осіб/особи.

Так, як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви в якості доказу сплати судового збору платіжного доручення №576 від 19.12.2014 р., таке відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, подане в оригіналі, а відтак у місцевого суду не було підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Посилання суду першої інстанції на п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита є помилковими, адже чинна редакція цієї Інструкції такого пункту не містить тощо.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для повернення позовної заяви без розгляду, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з надісланням матеріалів справи до місцевого суду для розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан» задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва №910/29511/14 від 31.12.2014 р. - скасувати.

Матеріали справи №910/29511/14 надіслати до господарського суду міста Києва для розгляду справи по суті.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

Л.М. Ропій