ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р.Справа № 922/555/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Харківського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", м. Харків
про визнання недійсним договору та скасування заборони відчуження майна
за участю представників:

позивача - Омельницька Т.В. за довіреністю № 136 від 03.06.2014 р.

відповідача - Кулешов М.В. за довіреністю № 432 від 28.10.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Харківського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (відповідач) згідно якої просить суд визнати недійсним з моменту укладення Договір іпотеки, що укладений 27 грудня 2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі Харківського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 2502, та скасувати заборону відчуження майна - нежитлової будівлі літ. "А-4" загальною площею 1266,8 кв.м., що розташована за адресою м. Харків, вулиця Полтавський шлях, 67, що накладена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., зареєстрована в реєстрі за № 2503.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що згідно із висновком про ринкову вартість майна, що складений 23.12.2013 р. ПП "АСС-А" ринкова вартість переданого в іпотеку нерухомого майна становить 6058400,00 грн. без ПДВ. Згідно із умовами договору вартість предмета іпотеки за згодою сторін визначена в розмірі 4202800,00 грн. На даний час майно перебуває в іпотеці у відповідача. За даними фінансової звітності позивача, що складена станом на 31.12.2012 р. вартість чистих активів товариства становить 20746000,00 грн. Отже, рішення про вчинення правочину на суму, більшу від 5186500,00 грн. повинен приймати вищий орган акціонерного товариства - загальні збори акціонерів товариства. Проте, будь - якого рішення про вчинення договору, предметом якого я передача в іпотеку нерухомого майна товариства ринковою вартість 6058400,00 грн. (тобто більше ніж 25% від вартості чистих активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства), загальні збори акціонерного товариства не приймали, отже договір укладений із порушенням вимог як чинного законодавства, так і вище зазначених положень статуту позивача.

Крім того, згідно позову позивач вказував, що ні загальними зборами акціонерів позивача, ні наглядовою радою позивача не приймалось рішення про залучення ПП "АСС-А" в якості суб'єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості предмета іпотеки, не затверджувалась визначена вартість у відповідності до вимог ст. 8 Закону України "Про акціонерні товариства".

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 09.02.2015 р. за вх. № 4832, надав відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Ухвалою суду по справі від 17.02.2015 р. розгляд справи було відкладено на 03.03.2015 р. о 11:20.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 03.03.2015 р. за вх. № 8231, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дана заява не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Представник позивача у судому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

27 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Шляхове ремонтно - будівельне управління № 33" (позивач, іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі Харківського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (відповідач, іпотекодержатель) був укладений Договір іпотеки.

Пунктом 1.1. Договору іпотеки було визначено, що іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з умов наступних договорів:

- Кредитного договору № К-201201 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.03.2012 р. із додатковою угодою №1 від 18.09.2012 р., додатковою угодою № 2 від 18.12.2012 р., додатковою угодою № 3 від 25.01.2013 р., додатковою угодою № 4 від 25.04.2013 р., додатковою угодою № 5 від 01.07.2013 р., додатковою угодою № 6 від 25.06.2013 р., додатковою угодою № 7 від 25.07.2013 р., додатковою угодою № 8 від 04.10.2013 р., додатковою угодою № 9 від 27.12.2013 р. в розмірі 3000000,00грн.;

- Кредитного договору № К-201209 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17.05.2012 р. із додатковою угодою №1 від 16.08.2012 р., додатковою угодою № 2 від 18.09.2012 р., додатковою угодою № 3 від 16.11.2012 р., додатковою угодою № 4 від 25.12.2012 р., додатковою угодою № 5 від 25.01.2013 р., додатковою угодою № 6 від 25.04.2013 р., додатковою угодою № 7 від 01.07.2013 р., додатковою угодою № 8 від 25.06.2013 р., додатковою угодою № 9 від 25.07.2013 р., додатковою угодою № 10 від 04.10.2013 р., додатковою угодою № 11 від 27.12.2013 р. в розмірі 1207546,29 грн.

Пунктом 1.2. Договору іпотеки було визначено, що іпотекодавець з метою забезпечення виконання передбачених Кредитним договором (Кредитний договір № К-201201 та Кредитний договір № К-201209) зобов'язань передає в іпотеку нежитлову виробничу будівлю літ. А-4 загальною площею 1266,8 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях № 67, яка належить позивачу на праві приватної власності.

У п. 2.1. Договору іпотеки було визначено, що згідно з Висновком про ринкову вартість майна, складеним 23.12.2013 р. ПП "АСС-А" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 12370/11 виданий Фондом державного майна України 19.08.2011 р.) ринкова вартість нерухомого майна становить 6058400,00 грн.

Пунктом 2.2. Договору іпотеки було визначено, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 4202800,00 грн.

Даний договір іпотеки був підписаний з боку позивача ген. директором ПАТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" Шевченко В.П. та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 2502.

Також, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. була накладена заборона відчуження майна - нежитлової будівлі літ. "А-4" загальною площею 1266,8 кв.м., що розташована за адресою м. Харків, вулиця Полтавський шлях, 67, зареєстрована в реєстрі за № 2503.

03.03.2014 р. між сторонами був укладений договір № 01 про внесення змін до договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 2502 від 27.12.2013 р., який був зареєстрований у реєстрі за № 138.

Судом встановлено, що договір № 01 про внесення змін до договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 2502 від 27.12.2013 р., був підписаний з боку позивача ген. директором ПАТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" Шевченко В.П.

Згідно позову позивач вказує, що відповідно до підпункту 21) підпункту 7.2.8. пункту 7.2. розділу 7 "Органи управління товариством" статуту позивача, що прийнятий загальними зборами акціонерів товариства протокол № 1 від 09.11.2012 р. до виключної компетенції загальних зборів належить прийняття за поданням наглядової ради товариства рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

За даними фінансової звітності позивача, що складена станом на 31.12.2012 р. вартість чистих активів товариства становить 20 746 000,00 грн. Отже, рішення про вчинення правочину на суму, більшу від 5 186 500,00 грн. повинен приймати вищий орган акціонерного товариства - загальні зори акціонерів товариства. Проте, будь - якого рішення про вчинення договору, предметом якого я передача в іпотеку нерухомого майна товариства ринковою вартість 6 058 400,00 грн. (тобто більше ніж 25% від вартості чистих активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства), загальні збори акціонерного товариства не приймали, отже договір іпотеки укладений із порушенням вимог як чинного законодавства, так і вище зазначених положень статуту позивача.

В процесі розгляду справи відповідачем була надана до суду копія звіту ПП "АСС-А" від 23.12.2013 р. про незалежну оцінку нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. "А-4" загальною площею 1266,8 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 67.

Дослідивши звіт ПП "АСС-А" від 23.12.2013 р. про незалежну оцінку нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. "А-4" загальною площею 1266,8 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 67, судом було встановлено, що даний звіт був складений на підставі договору, укладеного між АТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" та ПП "АСС-А", та ним було встановлено, що ринкова вартість об'єкта оцінки складає 6058400,00 грн., а ліквідаційна вартість об'єкта оцінки складає 4202800,00 грн.

При цьому суд зазначає, що у п. 2.2. договору іпотеки було визначено, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 4202800,00 грн. (заставна вартість), а не 6058400,00 грн. (ринкова вартість визначена у звіті).

Відповідно до п.7.4.10. статуту позивача генеральний директор позивача вправі без довіреності діяти від імені товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини та будь - які юридичні дій від імені товариства.

При цьому, суд зазначає, що рішенням наглядової ради ПАТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33", яке оформлено протоколом № 9 від 20.12.2013 р., було вирішено (по першому питанню) надати додатково в заставу ліквідне майно, а саме адмінбудівлю, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях № 67 для виконання зобов'язань по кредиту у розмірі 1207546,29 грн. для поповнення власних обігових коштів терміном до 24.01.2014 р. під 25% річних з правом дострокового погашення під заставу майнових прав по Договору № 07-08-ДР від 07.08.2012 р., укладеним між ПАТ «ШРБУ № 33» та ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на загальну суму 81573163,74 грн., рухомого майна з залишковою вартістю у сумі 8315814,01 грн.

Також, даним рішенням (по другому питанню), яке оформлено протоколом № 9 від 20.12.2013 р., було вирішено надати додатково в заставу ліквідне майна, а саме адмінбудівлю, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях № 67 для виконання зобов'язань кредиту у розмірі 3000000,00 для поповнення власних обігових коштів терміном до 24.01.2014 р. під 25% річних з правом дострокового погашення підзаставу майнових прав по Договору підряду № 07-08-ДР від 07.08.2012 р.., укладеному між ПАТ «ШРБУ № 33» та ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на суму 81573163,74 грн.

З огляду на вищевикладене господарський суд прийшов до висновку, що посилання позивача на те, що рішення про вчинення правочину на суму, більшу від 5186500,00 грн. повинен був приймати вищий орган акціонерного товариства - загальні збори акціонерів товариства, не можуть бути прийняти судом до уваги.

Крім того, суд зазначає, що 09.01.2014 р. і 12.02.2014 р. позивачем було здійснено чергові платежі по кредитним договорам № К-201201 і № К-201209, в забезпечення яких було укладено договір іпотеки, що підтверджується виписками по особовим рахункам позивача за період з 01.01.2014 р. по 21.01.2015 р.

Також, 09.01.2014 р. позивачем було здійснено страхування іпотечного майна, що згідно договору іпотеки відноситься до обов'язків іпотекодавця (п.4.1. договору іпотеки), що підтверджується договором добровільного страхування заставного майна юридичних осіб № 11-Z/09-118-00241 від 09.01.2014 р.

11.02.2014 р. позивачем вдруге було здійснено страхування іпотечного майна, що підтверджується договором добровільного страхування заставного майна юридичних осіб № 11-Z/09-118-00278 від 11.02.2014 р.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем було здійснено достатньо дій, що свідчать про прийняття умов договору іпотеки до виконання, що в свою чергу підтверджує схвалення позивачем укладеного договору іпотеки.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину.

Згідно ч.2 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради. Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків, але менша ніж 50 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій.

Частиною 4 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що вимоги до порядку вчинення значного правочину, передбачені цією статтею, застосовуються як додаткові до інших вимог щодо порядку вчинення певних правочинів, передбачених законом або статутом акціонерного товариства.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Основне зобов'язання - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" та ст. 593 Цивільного кодексу України іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

В силу статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 241 цього ж Кодексу передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 передбачено, що доказами схвалення можуть бути, зокрема, вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.д.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність доказів виконання позивачем умов договору іпотеки та кредитних договорів, в забезпеченнях яких був укладений договір іпотеки, що свідчать про схвалення позивачем договору іпотеки, господарський суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним з моменту укладення зазначеного договору іпотеки та скасування заборони відчуження майна.

За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", ст.ст. 1, 3, 17 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 203, 215, 241, 546, 593, 627, 628 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук