ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Справа № 921/556/14-г/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргуТернопільської міської ради
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 05.11.2014
у справі№921/556/14-г/17 Господарського суду Тернопільської області
за позовомПершого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації
доТернопільської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаТернопільське державне науково-технічне підприємство "Промінь"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаКомунальне підприємство фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради
провизнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, повернення земельної ділянки в державну власність

Згідно з Розпорядженням Вищого господарського суду України №03-05/316 від 05 березня 2015 року для розгляду касаційної скарги у цій справі сформовано колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В. (головуючого), Гоголь Т.Г., Швеця В.О. (доповідач).

за участю представників сторін від:

прокуратури: Боднарчук В.М. (посв. № 023013),

відповідача: Михальчук О.Ю. (дов. від 03.12.2013)

Представники позивача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Тернопільської облдержадміністрації звернувся з позовом до Тернопільської міськради, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Тернопільської міськради № 6/30/1 від 22.03.2013, яким Комунальному підприємству фірмі "Тернопільбудінвестзамовник" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,7575 га для будівництва та обслуговування гаражів за адресою: вул. Текстильна у м. Тернопіль; скасувати державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за Комунальним підприємством фірмою "Тернопільбудінвестзамовник"; повернути спірну земельну ділянку в державну власність. Обґрунтовуючи вимоги, прокурор вказував на перевищення Тернопільською міськрадою повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки остання належить до земель державної власності та перебуває у постійному користуванні оборонного підприємства - Тернопільського державного науково-технічного підприємства "Промінь". При цьому прокурор посилався на приписи статей 12, 17, 84, 117, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.08.2014, ухваленим суддею Андрусик Н.О., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення, місцевий господарський суд виходив з недоведеності матеріалами справи приналежності спірної земельної ділянки до земель державної власності. Водночас судом враховано судове рішення у іншій господарській справі, предметом розгляду якої були аналогічні вимоги, що і у даній справі. При цьому суд керувався приписами статей 20, 80, 83, 125, 141, 142 Земельного кодексу України, статей 2, 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Львівський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Кузь В.Л. - головуючий, Данко Л.С., Орищин Г.В., постановою від 05.11.2014 перевірене рішення місцевого господарського суду скасував, прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Вмотивовуючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції виходив з обставин наявності на спірній земельній ділянці об'єктів нерухомого майна, яке знаходиться на балансі Тернопільського державного науково-технічного підприємства "Промінь", а відтак і приналежності земельної ділянки до земель державної власності. З огляду на що, апеляційний суд дійшов висновку про перевищення Тернопільською міськрадою повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. При цьому апеляційний суд керувався приписами статті 21 Цивільного кодексу України, статей 17, 84, 117, 141, 149 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, Тернопільська міська рада звернулася з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на неврахування апеляційним судом доказів реєстрації права власності спірної земельної ділянки за Тернопільською міською радою. Водночас скаржник зазначає про безпідставне неврахування апеляційним судом того, що законність рішення Тернопільської міськради № 6/30/1 від 22.03.2013 вже було предметом судового розгляду у іншій господарській справі. При цьому скаржник посилається на порушення апеляційним судом приписів статей 117, 122, 125 Земельного кодексу України, статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення прокурора та представника відповідача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у даній справі є вимоги першого заступника прокурора Тернопільської області, заявлені в інтересах держави в особі Тернопільської облдержадміністрації до Тернопільської міськради про визнання незаконним та скасування рішення Тернопільської міськради №6/30/1 від 22.03.2013, яким Комунальному підприємству фірмі "Тернопільбудінвестзамовник" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,7575 га для будівництва та обслуговування гаражів за адресою: вул. Текстильна у м. Тернопіль, скасування державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за Комунальним підприємством фірмою "Тернопільбудінвестзамовник" та повернення земельної ділянки в державну власність. Підставою позову прокурором визначено перевищення Тернопільською міськрадою повноважень у зв'язку із розпорядженням земельною ділянкою державної власності. Статтею 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 Земельного кодексу України, відповідно до частини 1 якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Водночас згідно з приписами частини 5 статті 122 вказаного Кодексу (в редакції, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження) обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Зі змісту статті 122 Земельного кодексу України вбачається, що вказаною нормою розмежування повноважень міських рад та обласних державних адміністрацій щодо розпорядження земельними ділянками визначено в залежності від приналежності земельної ділянки до земель комунальної або державної власності. При цьому за приписами частини 2 статті 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у комунальну власність. Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційна інстанція за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі. Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, апеляційний господарський суд установив, що на спірній земельній ділянці, яка до прийняття оспорюваного розпорядження міськради перебувала у постійному користуванні Тернопільського державного науково-технічного підприємства "Промінь" в складі земельної ділянки загальною площею 24,13096 га, розташоване нерухоме майно (асфальтовані дороги, щебеневе покриття, повітряні лінії автостоянок, огорожа, шлагбаум, туалет, електроопори), що перебуває на балансі цього державного підприємства. При цьому факт перебування спірної земельної ділянки у державній власності підтверджується також довідкою відділу Держземагенства у м. Тернополі №07-09/749 від 21.05.2014 та висновком Головного Управління Держземагенства у Тернопільській області №0325/126 від 14.02.2013. Відтак, установивши те, що спірна земельна ділянка відноситься до державної власності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про перевищення Тернопільською міською радою своїх повноважень щодо розпорядження цією земельною ділянкою. За таких установлених обставин, висновок апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позову визнається правомірним. Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Довід скаржника про неврахування обставин, встановлених в іншій господарській справі щодо законності оспорюваного рішення міськради, не може бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи були встановлені інші обставини, які є самостійною підставою для задоволення позову. Решта доводів касаційної скарги також визнаються неспроможними, позаяк вони не спростовують встановленого апеляційним судом та стосуються оцінки доказів, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.11.2014 у справі №921/556/14-г/17 Господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді: Т. Гоголь

В. Швець