ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 р. справа № 910/26712/14

за позовом: приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», м. Львів

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Київ

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ЗАТ «Акціонерна компанія Альфа», м. Львів

про стягнення 3 991,63 грн.

cуддя Юркевич М.В.

Представники сторін:

від позивача: Фурик А.Я - начальник відділу юридичного забезпечення

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3 991,63 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду від 15.12.2014 р. розгляд справи призначено на 13.01.2015р. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ЗАТ «Акціонерна компанія Альфа».

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах від 13.01.2015р., 10.02.2015р.

В судовому засіданні 24.02.2015р. представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та частково виконав вимоги ухвали суду від 10.02.2015р. Крім того, представник роз'яснив зміст позовних вимог, просив суд позов задоволити.

Відповідач та третя особа явку своїх представників в призначене судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце його проведення, вимоги ухвали суду не виконали.

З метою забезпечення сторонам конституційного права на захист, подання доказів, які мають значення для справи, повного та всестороннього з'ясування всіх обставин спору, судом ухвалою від було відкладено розгляд даної справи на 02.03.2015р.

В судовому засіданні 02.03.2015р. представник позивача підтримав раніше заявлені позовні вимоги. Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2015р. надав витребувані документи.

Відповідач та третя особа повторно явку своїх уповноважених представників в засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать повернуті відділенням поштового зв'язку повідомлення про вручення поштових відправлень з відміткою - повернені за закінченням терміну зберігання.

Зокрема, з даного приводу Вищим господарським судом було дано роз'яснення в п.3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції», про те, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Виходячи з того, що відповідач ухиляється від виконання вимог ухвал суду, не забезпечив явку свого уповноваженого представника в жодне судове засідання, а в силу приписів ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

На виконання п.1.2.7.1 плану роботи Держфінінспекції у Львівській області на ІІІ квартал 2013р., у відповідності до вимог постанови КМ України «Питання проведення Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами аудиту» від 25.03.2006р №361, Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було проведено фінансовий аудит приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» (позивача) за період з 01.10.2010р. по 30.06.2013р. За результатами вказаної перевірки діяльності підприємства інспекцією було встановлено наступне:

Відповідно до договору про сумісну діяльність від 29.04.1999р. укладеного між позивачем та ЗАТ «Акціонерна компанія «Альфа» (третя особа), сторони домовилися шляхом об'єднання майна і зусиль сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, а саме будівництва та експлуатації автозаправного комплексу за адресою м. Львів, вул. Залізнична, 1а. При цьому, ЗАТ «Альфа» зобов'язалось провести роботи по будівництву та здачі в експлуатацію автозаправного комплексу, а позивач взяв на себе зобов'язання підготувати для будівництва територію.

Земельна ділянка, виділена для будівництва вказаного об'єкту, знаходилася на праві постійного користування позивача згідно державного акту №117 від 29.09.2000р.

За умовами договору про спільну діяльність, термін його дії встановлений до 2020 р. з правом пролонгації.

20.11.2007 р. сторонами було підписано доповнення до договору від 29.04.1999р., відповідно до п.5.6. якого ЗАТ «Альфа» зобов'язалось щомісячно не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним, відшкодовувати витрати по сплаті земельного податку.

Як встановлено в ході аудиту, 07.04.2009р. ЗАТ «Альфа» було продано об'єкт спільної з позивачем діяльності (автозаправний комплекс), який знаходиться на земельній ділянці останнього, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (відповідачу) (витяг про реєстрацію права власності від 08.04.2009р. №22414878), розірвано договір про сумісну діяльність і припинено відшкодування земельного податку. Також інспекцією було встановлено, що продаж спірного об'єкту відбувся без погодження з позивачем.

В подальшому, стосовно об'єкту спільної діяльності (автозаправного комплексу) відбулося ще ряд відчужень. Так, власниками вищезгаданої АЗС, крім відповідача по даній справі також були: ПП «Салют-Плюс» (договір купівлі-продажу від 04.02.2010р.), ТОВ «Н.П.Б.» (іпотечний договір від 09.02.2010р.), ТОВ «Галицька паливна компанія «Бізнес» (свідоцтво про право власності від 06.02.2012р. №362-НЖ-З).

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, з 08.04.2009р. фактичним власником АЗС став відповідач по даній справі. В останнього, вказана АЗС перебувала у власності до 04.02.2010р., тобто до моменту наступного продажу об'єкту ПП «Салют-Плюс».

З огляду на вищенаведені обставини, фінансова інспекція звернула увагу позивача на те, що у період користування земельною ділянкою на якій знаходився спірний об'єкт (АЗС) фактичними її власниками, зокрема відповідачем по даній справі, не сплачувалася плата за землю. Користування цією земельною ділянкою здійснювалося без правовстановлюючих документів. З огляду на це фінансова інспекція зобов'язала позивача усунути виявлені у аудиторському звіті порушення шляхом звернення до відповідних судових інстанцій.

На підставі наведеного вище, позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця збитків за неправомірне користування спірною земельною ділянкою у формі неодержаного доходу за час тимчасового невикористання земельної ділянки. (відповідно до п. д. ч.1 ст. 156 ЗК України.).

В обґрунтування поданого позову позивач покликається на той факт, що протягом періоду з 08.04.2009р. до 04.02.2010р. відповідач користувався земельною ділянкою на якій знаходиться АЗС без правовстановлюючих документів та без будь-яких погоджень з боку позивача.

Більше того, як стверджує позивач, відповідач не звертався з метою оформлення користування вказаною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного земельного законодавства.

Відтак, позивачем на підставі ст. 156,157 ЗК України, а також відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земель не за цільовим призначенням, затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007р. №963, здійснено нарахування відповідачу 3 990,63 грн. збитків за неправомірне користування спірною земельною ділянкою площею 0,09218 га, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 1а. Вказану суму збитків позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить із наступного:

В силу приписів ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За умовами ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка на якій знаходиться АЗС, власником якої в період з 08.04.2009р. до 04.02.2010р. був відповідач по даній справі, перебуває на праві постійного користування позивача, про що свідчить державний акт на право постійного користування від 29.09.2000р. №117. Відтак, позивач підставно звернувся до господарського суду про захист своїх прав як землекористувача.

Згідно ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, а також вищезгаданого аудиторського звіту фінансової інспекції, в період з 08.04.2009р. до 04.02.2010р. спірною земельною ділянкою користувався відповідач по даній справі. В той же час, останній належним чином не оформив право на користування земельною ділянкою, а отже, фактично користувався нею без правовстановлюючих документів та без погодження з позивачем.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, котрі свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З огляду на це, оскільки жодного договору чи іншого правочину стосовно оформлення земельної ділянки між позивачем і відповідачем не укладалось, а автозаправна станція знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні Львівського локомотиворемонтного заводу, то дії відповідача по даній справі підлягають кваліфікації як самовільне захоплення земельної ділянки.

Жодних документально підтверджених доказів, які свідчили б, що відповідач належним чином оформив своє право користування земельною ділянкою площею 0,09218 по вул. Залізничній, 1а, у м. Львові у період з 08.04.2009р. до 04.02.2010р. суду не надано. Більше того, відповідач не надав суду жодних доказів та пояснень з приводу не оформлення останнім права такого користування. Доказів, які свідчили б про відповідні дії відповідача спрямовані на виготовлення документів землекористування суду представлено також не було.

Стягнення збитків із землекористувачів передбачено ст. 156,157 ЗК України і розраховуються відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земель не за цільовим призначенням, затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007р. №963.

Відповідно до п.4 даної методики, для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) розмір заподіяної шкоди розраховується за такою формулою:

Шс = Пс x Нп x Кф x Кі,

де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки;

Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки;

Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання

земель за цільовим призначенням;

Кф - коефіцієнт функціонального використання земель;

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель,

який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової

оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно

до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель,

затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня

2000р. N783.

На підставі зазначеної формули позивачем було здійснено розрахунок заподіяної шкоди з урахування наступних показників:

Пс - 0,09218 га. (площа самовільно зайнятої земельної ділянки):

Нп - 16 571 грн. (згідно додатку №1 до Методики, затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007р. №963.)

Кф - 2,5 (згідно додатку №4 до Методики, затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007р. №963.)

Кі - 1,254 (відповідно до Методики з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2007р. - 1,028, 2008р. - 1,152, 2009р. - 1,059 та за 2010р. - 1,0)

Відтак, Шс = Пс(0,09218) x Нп(16 571) x Кф(2,5) x Кі(1,254)=3 990,63 грн.

Господарський суд, перевіривши правильність вказаного розрахунку дійшов висновку, що такий здійснено обґрунтовано та підставно.

Учасник господарських відносин, в силу приписів ч. 2 ст. 218 ГК України, відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання; вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Так, протиправна поведінка відповідача проявляється у бездіяльності стосовно оформлення належним чином документів на право користування спірною земельною ділянкою.

Збитки в розглядуваному випадку це вимушені додаткові витрати (оплата земельного податку, а також неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки - упущена вигода), які поніс позивач. Зокрема, на підтвердження своїх витрат пов'язаних зі сплатою за користування земельною ділянкою, позивач надав суду копії платіжних доручень про сплату земельного податку в період з травня 2009р. по лютий 2010р., протягом якого земельною ділянкою користувався відповідач по справі.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками проявляється в користуванні земельною ділянкою без правовстановлюючих документів що призвело до неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки позивачем.

Вина відповідача в розглядуваному випадку є доведеною та презюмується.

Потерпіла сторона в силу приписів ч. 3 ст. 216 ГК України має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі, тобто обов'язок відшкодування збитків прямо випливає з положень закону, тому не потребує додаткового узгодження між сторонами договірних відносин саме право на відшкодування збитків.

Господарський суд Львівської області, виходячи із правового аналізу наявних матеріалів справи та поданих доказів в їх сукупності констатує, що порушення відповідачем земельного законодавства в розглядуваному випадку має місце.

Більше того, відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про вжиття ним заходів для недопущення господарського правопорушення, як і заперечень стосовно заявлених позивачем вимог.

Згідно ч. 2 ст. 34. ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона в силу ст. 33 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів належними та допустимими доказами підставність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків.

Судовий збір, відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33,34,44,49,75,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Львівської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» задоволити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» (79018, м. Львів вул.Залізнична, 1А, ) 3 990,63 грн. збитків та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 та 117 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 02.03.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 10.03.2015 р.

Суддя Юркевич М. В.