ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 р. Справа № 917/2723/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НБ-Україна", вул.Сім"ї Сосніних, 3, м.Київ, 03148 (юр.адреса); вул.В'ячеслава Чорновола, 25, кв.1, м.Київ, 01135 (факт.адреса)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9", вул.Радянська, 210, м.Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 65 966,48 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Смірнов О.С.

від відповідача: відсутні

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 67793,48 грн. заборгованості по договору №14/06-11 на поставку нафтопродуктів, щебеневих матеріалів, мінерального порошку від 14.06.2011 р. з них: 46135,89 грн. основного боргу, 5258,19 грн. 3% річних та 14572,40 грн. інфляційних втрат.

Позивач на позовних вимогах наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №14/06-11 на поставку нафтопродуктів, щебеневих матеріалів, мінерального порошку від 14.06.2011 р. в частині оплати товару.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду від 31.12.2014 р., 10.02.2015 р. та від 24.02.2015 р. не виконав, причин цього суду не повідомив. Останній був належним чином та завчасно повідомлений про час і місце проведення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення ухвал суду (в матеріалах справи). Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

14.06.2011 р. між сторонами було укладено договір №14/06-11 на поставку нафтопродуктів, щебеневих матеріалів, мінерального порошку (арк. справи 8-9), згідно якого позивач відвантажує по наданим відповідачем (покупцем) реквізитам: бітум нафтовий дорожній марки БНД 90/130, БНД 60/90 виробництва НПЗ України, Білорусь та Росії в кількості - 5000,00 тон. (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна та загальна вартість товару встановлюється на кожну партію і оформлюється додатковими угодами, які являються невід'ємними частинами даного договору .

Покупець сплачує на розрахунковий рахунок позивача повну вартість відвантаженого дорожнього бітуму на протязі 3-х календарних днів з дня одержання Товару. Датою одержання товару вважається дата штемпеля з/д станції одержання на залізничній накладній, при доставці автотранспортом - відмітка на товарно-транспортній накладній (п. 2.2 Договору).

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання його умов Сторонами (п. 6.2 Договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, він, на виконання умов договору, згідно видаткової накладної №РН-0000039 від 07.09.2012 р. (копія накладної в матеріалах справи - арк. справи 10,) та Акту прийому - передачі товару від 07.09.2012 р. (а.с.- 11) передав відповідачу товар на загальну суму 922949,40 грн.

Як зазначає позивач в письмових поясненнях №22/02-15(111) від 22.02.2015 р., поставка товару здійснювалася залізничним транспортом, і як наслідок - залізнична накладна залишається тільки в отримувача товару, але дата одержання товару зазначена в Акті прийому-передачі товару від 07.09.2012 р., який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України, прийнявши товар без претензій щодо асортименту, якості, кількості продукції чи відсутності будь-якого документу, оплатив його у встановлені у договорі строки частково на суму 876813,51 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. -12-16), зв'язку з чим заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 46135,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивач 25.09.2014 року направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплати кошти у сумі 66135,89 грн. за отриманий товар ( копія претензії та докази направлення в матеріалах справи, а.с. -17-18). Відповіді від відповідача на дану претензію на адресу позивача не надходило, але після отримання претензії відповідач перерахував позивачу 22.10.2014 р. 10000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується в вищезазначеними банківськими виписками.

Крім того, на підставі ст.625 ЦК України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 5258,19 грн. 3% річних за період з 11.09.2012 р. по 08.12.2014 р. та 14572,40 грн. інфляційних втрат за цей же період.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 65966,48 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 46135,89 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткова накладна, яка містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Акт прийому-передачі товару, докази часткової оплати) та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 5258,19 грн. 3% річних за період з 11.09.2012 р. по 08.12.2014 р. та 14572,40 грн. інфляційних втрат за цей же період.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" (вул. Радянська, 210, м. Лубни, Полтавська область, 37500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НБ-Україна" (вул. Сім"ї Сосніних, 3, м. Київ, 03148 (юр. адреса); вул. В'ячеслава Чорновола, 25, кв.1, м. Київ, 01135 (факт. адреса), ) - 46135,89 грн. основного боргу, 5258,19 грн. 3% річних, 14572,40 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.03.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя