ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 925/2309/14

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участю представників: позивача: Латко Г.О. - за довіреністю,

відповідача: Гричаненко О.М., Зубов В.С. - за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Арх-Ательє"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лікувально-оздоровчий заклад "Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр "Світанок"

про стягнення 109 015 грн. 44 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 109 015 грн. 44 коп., що складають додаткові втрати позивача від несвоєчасного виконання рішення господарського суду Черкаської області від 06.02.2012 та наказу у справі № 17/18/2587, а саме збільшення у зв'язку з таким невиконанням суми стягнення три проценти річних в сумі 29051,74 грн. та втрати від інфляції в сумі 79 963,70 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 16.10.2012 по 31.10.2014.

Відповідач подав суду заяву від 13.01.2015 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а. с. 21-22), в якій просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог "Арх-Ательє" про стягнення 109015,44 грн. та повністю відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні:

представник позивача повністю підтримала позов, просила стягнути з відповідача три проценти річних і втрати від інфляції в заявленій сумі та пояснила, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, оскільки рішення суду у справі № 17/18/2587 набрало законної сили 06.08.2012, тому, виходячи із положень п. 5.4. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 про те, що згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду, перебіг позовної давності розпочався 06.08.2012; оскільки рішення суду виконане лише в 2015 році, а саме лише прийняття судом рішення не припиняє обов'язку відповідача розрахуватися з позивачем за виконані роботи, тому позов повинен бути задоволений повністю;

представники відповідача повністю заперечили проти позову, підтримали заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача та просили відмовити у зв'язку з цим у задоволенні позову, оскільки закінчився строк давності для вимоги про стягнення основного боргу, отже, цей строк закінчився й щодо вимог про стягнення 3 % річних та індексу інфляції; грошове зобов'язання виникло внаслідок порушення договору підряду, про що вказано у рішенні суду у справі № 17/18/2587, нове грошове зобов'язання у відповідача не виникло; позивач подав позовну заяву 24.12.2010 і з цього часу розпочався перебіг позовної давності, яка закінчилася 23.12.2013, вимоги про стягнення індексу інфляції позивач не заявляв, а 3 % річних були заявлені по жовтень 2010 і в подальшому розмір позовних вимог не збільшувався; також пояснили, що подавши заяву про розстрочення виконання рішення суду у справі № 17/18/2587, відповідач борг не визнавав, а лише скористався своїм процесуальним правом на розстрочення сплати заборгованості, яку відповідач ніколи не визнавав і оскаржував рішення в усі судові інстанції, і до цього часу відповідач борг не визнає, просто виконав рішення суду, яке набрало законної сили і уже не може бути оскаржене.

У судовому засіданні 25.02.2015 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представників сторін у судовому засіданні, суд встановив таке.

24.12.2010 товариство з обмеженою відповідальністю "Арх-Ательє" звернулося до господарського суду Черкаської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лікувально-оздоровчий заклад" Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр "Світанок" основний борг в розмірі 465 367 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3 518,94 грн. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року позовна заява була прийнята до розгляду та порушене провадження у справі № 18/2587. За результатами розгляду даного позову судом було прийнято рішення від 19.07.2011, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2011, про повне задоволення позову. Постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2011 касаційну скаргу ТОВ "Лікувально-оздоровчий заклад" Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр "Світанок" було задоволено, скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2011 року та рішення господарського суду Черкаської області від 19.07.2011 року у справі № 18/2587 і справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

За результатами розгляду даного спору господарським судом Черкаської області у новому складі було прийняте рішення від 06.02.2012 у справі № 17/18/2587, яким повністю задоволено позов та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Лікувально-оздоровчий заклад" Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр "Світанок" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Арх-Ательє" 465 367 грн. основної заборгованості, 3 518,94 грн. - 3% річних та відшкодовані судові витрати. Дане рішення суду залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2012, на його виконання 16.10.2012 видано наказ. За результатами розгляду касаційної скарги відповідача постанова КАГС від 06.08.2012 та рішення місцевого суду від 06.02.2012 залишено без змін.

22.05.2013 головним державним виконавцем відділу ДВС Черкаського РУЮ м. Черкаси винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 16.10.2012 № 17/18/2587.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ Погорнюк І.В. від 04.11.2014 закінчене виконавче провадження № 38089337 щодо виконання наказу господарського суду № 17/18/2587, виданого 16.10.2012, у зв'язку із повним фактичним виконанням, однак, у листі за підписом начальника відділу ДВС від 11.02.2015 № 922/1 на запит суду вказано, що 03.11.2014 платіжним дорученням № 1273 кошти стягнуті з ТОВ "Лікувально-оздоровчий заклад" Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр "Світанок" в сумі 645186,50 грн. та перераховані стягувачеві ТОВ "Арх-Ательє", однак 21.01.2015 кошти були повернуті до відділу ДВС у зв'язку з закриттям банка отримувача коштів та 27.01.2015 платіжним дорученням № 69 кошти повторно перераховані стягувачеві.

У зв'язку з тим, що станом на 31.10.2014 відповідач не виконав рішення суду у справі № 17/18/2587 та постанову ДВС, не оплатив в добровільному порядку суму заборгованості за рішенням суду, тому позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача 109015 грн. 44 коп., що складаються із втрат від інфляції в сумі 79963,70 грн. та 29051,74 грн. 3 проценти річних по 31.10.2014.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як вбачається із матеріалів справи, господарським судом Черкаської області розглядався спір у справі № 17/18/2587 за позовом ТОВ "Арх-Ательє" до ТОВ "Лікувально-оздоровчий заклад "Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр "Світанок" про стягнення з відповідача коштів в сумі 465 367 грн., що складає вартість виконаних позивачем робіт по Актах приймання виконаних підрядних робіт за травень 2008 року на суму 266 530,80 грн. та травень 2008 року на суму 228 836,40 грн. Рішенням господарського суду Черкаської області від 06.02.2012 позов повністю задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 465 367 грн. основної заборгованості та 3 518,94 грн. три проценти річних. Вказане рішення набрало законної сили 06.08.2012 - із дня прийняття постанови Київським апеляційним господарським судом. На його виконання 16.10.2012 видано наказ.

22.05.2013 головним державним виконавцем відділу ДВС Черкаського РУЮ м. Черкаси винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38089337 з примусового виконання наказу суду від 16.10.2012 № 17/18/2587.

Із поданих суду доказів вбачається, що виконавче провадження № 38089337 було закінчене у зв'язку із повним фактичним виконанням постановою головного державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ Погорнюк І.В. від 04.11.2014. Позивач нарахував і пред'явив до стягнення три проценти річних та індекс інфляції по 31.10.2014, тобто, до прийняття вказаної постанови.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за договором підряду щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт, що встановлено рішенням суду, яке не було виконане до 31.10.2014, тому суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач порушив його право на своєчасне та повне отримання коштів за виконані ним роботи.

Однак, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем пропущено позовну давність для вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В пунктах 3.4., 4.3. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

За приписом частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вказано у рішенні суду у справі № 17/18/2587, грошове зобов'язання відповідача щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт виникло на підставі договору підряду та актів приймання виконаних підрядних робіт за травень 2008 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою 24.12.2010 і за результатами розгляду позовної заяви судом було прийняте рішення, тому відповідно до статті 264 ЦК України з цього часу розпочався перебіг позовної давності, яка закінчилася 23.12.2013. У позовній заяві від 24.12.2010 позивач не заявляв до стягнення індекс інфляції; три проценти річних були заявлені позивачем та стягнуті судом по жовтень 2010.

Позивач звернувся з позовом у даній справі 15.12.2014, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності.

В пункті 5.3. постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Відповідно до частин 3-5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Доводи представника позивача про те, що перебіг позовної давності після переривання слід рахувати від дати набрання рішенням суду у справі № 17/18/2587 законної сили, суд вважає безпідставними, оскільки в пункті 5.4. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013, на який вона посилалася, йдеться про випадки, коли грошове зобов'язання виникає з рішення суду, а у даних правовідносинах між сторонами зобов'язання відповідача виникли на підставі договору підряду та актів приймання виконаних робіт.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що подання ним заяви про розстрочку виконання рішення суду у справі № 17/18/2587 не перервало перебіг позовної давності, оскільки із матеріалів справи та із пояснень представників відповідача у судовому засіданні вбачається, що відповідач протягом багатьох років не визнавав і не визнає наявність боргу перед позивачем, всі судові рішення у справі № 17/18/258 ним оскаржувалися. Саме по собі подання заяви про розстрочку виконання рішення суду, як процесуальна дія, передбачена Господарським процесуальним кодексом України, не може свідчити про визнання боргу.

Відповідач заявив про сплив позовної давності до прийняття рішення у справі. Позивач не довів наявність поважних причин пропущення позовної давності. З огляду на викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 02.03.2015 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко