Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" березня 2015 р. Справа № 906/1714/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Хоменко О.О. - довіреність б/н від 07.02.2014;

від відповідача1: не з'явився;

від відповідача2: Кашперук М.І. - керівник, паспорт серія ВМ № 223872 від 03.09.1996;

Цісар О.В. - засновник товариства, паспорт серія ВМ № 452878 від 13.01.1998.

В порядку ст. 30 ГПК України: Погорєлов Є.О. - державний реєстратор (посвідчення №253);

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агропівдень" (м.Кіровоград)

до 1) Приватного підприємства "Крістал Буд Сервіс" (м.Житомир)

2) Товариство з додатковою відповідальністю "Бердичівмонолітбуд" (м.Бердичів)

про стягнення 2579107,91 грн.

У відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 13.03.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів 2579107,91грн., з яких: 1836627,06грн. основного боргу; 96738,35грн. суми коригувань згідно п.4.3. договору; 145216,11грн. пені; 105687,42грн. 5% штрафу; 219707,90грн. 39% річних; 175131,07грн. інфляційних.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача-2 проти позовних вимог, що стосуються ТОВ "Бердичівмонолітбуд" заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач-1 свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив.

12.01.2015 на адресу суду повернулась копія ухвали про порушення провадження від 29.12.2014, направлена відповідачу1 за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 14, з відміткою відділення поштового зв'язку: "за зазначеною адресою не проживає" (а.с. 50-52, т.1).

05.02.2015 та 09.02.2015 на адресу суду повернулися копії ухвал господарського суду Житомирської області від 13.01.2015 та від 27.01.2015, направлені відповідачу-1 за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 14, з відміткою відділення поштового зв'язку: "за зазначеною адресою не проживає" (а.с. 3-12, т.2).

18.02.2015 на адресу суду повернулась копія ухвали від 10.02.2015, направлена відповідачу-1 за вищевказаною адресою, з відміткою відділення поштового зв'язку: "за зазначеною адресою не проживає" (а.с. 81-84, т.2).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 110-113, т.1), юридична адреса відповідача-1 відповідає вказаній у позовній заяві.

Відомості щодо місцезнаходження відповідача-1 за іншою адресою у суду відсутні.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася відповідачу-1 за його юридичною адресою, суд вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За вказаного, враховуючи наявні у справі документи, суд вважає, що відсутність представника відповідача-1 не перешкоджає вирішенню спору, згідно ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

В процесі розгляду справи, судом оглянуто реєстраційну справу щодо Товариства з додатковою відповідальністю "Бердичівмонолітбуд", надану державним реєстратором Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області.

Розглядаючи подане 10.02.2015 відповідачем-2 клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 13-14, т.2), в якому заявник просить поставити на вирішення експертизи питання чи виконано підпис в графі "поручитель" на першій, другій сторінці договору і в кінці договору поруки №ХР-18-040814-СИ від 04.08.2014 Кашперук Миколою Івановичем чи іншою особою, господарський суд враховує наступне.

У п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" вказано, що відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В результаті аналізу наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд не вбачає підстав для призначення почеркознавчої експертизи. Так, предметом доказування у даній справі є обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення сум. Зустрічний позов про визнання недійсним договору поруки у даній справі не подавався.

Водночас, зважаючи на приписи п.1 ч.1 ст. 83 ГПК України, судом враховується, що заперечення відповідача-2, стосовно недійсності договору поруки, ґрунтуються на встановлених статутом ТДВ "Бердичівмонолітбуд" обмеженнях повноважень, при існуванні яких дійсність підпису Кашперука Миколи Івановича не є визначальним. У випадку непідтвердження існування таких обмежень, дійсність підпису Кашперука Миколи Івановича не вплине на результат вирішення спору, оскільки його підпис засвідчено печаткою ТДВ "Бердичівмонолітбуд", доказів втрати чи підроблення якої матеріали справи не містять.

За вказаного, у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи суд відмовляє.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем у позовній заяві, 04.08.2014 між ТОВ "Сервіс-Агропівдень" (постачальник/позивач) та ПП "Крісталл Буд Сервіс" (покупець/відповідач-1) укладено договір поставки №ХР-17-040814/ззр-СИ на умовах розстрочення платежу (а.с. 17-22, т.1; далі - Договір), згідно п. 1.1. якого за цим договором постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка товару в рамках і на підставі цього договору може здійснюватись окремими партіями відповідно до додаткових угод (специфікацій) до цього договору (п. 1.2. Договору).

У п. 1.3. Договору сторони обумовили, що загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його певне співвідношення (асортимент), упаковка та маркування, ціна, строк, порядок поставки та оплати, а також інші умови, визначаються додатковими угодами (специфікаціями) до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Згідно п. 1.4. Договору, зобов'язання сторін по поставці відповідної партії товару (певного асортименту) у рамках цього договору виникають лише після підписання сторонами відповідної додаткової угоди (специфікації) до цього договору.

Згідно п.2.9. Договору, сторони домовились, що поставка товару здійснюється тільки після укладення сторонами договору поруки.

04.08.2014 між ТОВ "Бердичівмонолітбуд" (поручитель/відповідач-2) та ТОВ "Сервіс-Агропівдень" (кредитор/позивач) за участю ПП "Крісталл Буд Сервіс" (боржник/відповідач-1) підписано договір поруки №ХР-18-040814-СИ (а.с. 27-28, т.1; далі - Договір поруки), відповідно до п. 1.1. якого за цим договором поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне виконання боржником - ПП "Крісталл Буд Сервіс" усіх зобов'язань, визначених договором поставки №ХР-17-040814/ззр-СИ від 04.08.2014 (основний договір), а саме: прийняти та сплатити за нього певну грошову суму у строки та на умовах (в тому числі з врахуванням п. 4.3.2.), визначених основним договором.

Згідно п. 2.1. Договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов'язання.

Пунктом 2.2. Договору поруки обумовлено, що відповідальність поручителя перед кредитором включає:

- зобов'язання повернути грошові кошти (відповідні суми заборгованостей) у розмірі 251208,00грн. (в тому числі ПДВ) по договору поставки № ХР-17-040814/ззр-СИ від 04 серпня 2014 року,

- зобов'язання відшкодувати кредитору штраф, пеню, курсову різницю та інші штрафні санкції, викликані невиконанням чи неналежним виконанням боржниками своїх зобов'язань, які передбачені умовами договору поставки №ХР-17-040814/ззр-СИ від 04 серпня 2014 року.

За п. 2.3. Договору поруки, поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов'язання за основним договором в повному обсязі.

У п. 3.1. Договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником відповідно до основного договору у сумі, що розраховується за наступною формулою:

R=R1+R2+……..

Де R - загальна сума грошових зобов'язань боржника перед Кредитором;

R1 - загальна ціна товару визначена в додаткових угодах (специфікаціях) та видаткових накладних до основного договору;

R2 - загальна ціна товару визначена в додаткових угодах (специфікаціях) та видаткових накладних до основного договору;

Поручитель надав беззаперечну згоду на збільшення розміру поруки за основним договором, яка полягає в укладенні боржником та кредитором додаткових угод (специфікацій) до основного договору, а також погодились, що таке збільшення не є підставою для припинення поруки згідно ст.559 ЦК України (п. 3.2. Договору поруки).

Позивач в позовній заяві вказує, що договірні зобов'язання виконав належним чином, поставивши відповідачеві-1 товар на загальну суму 2226457,80грн.

Оскільки, за даними позивача, відповідач-1 поставлений йому товар оплатив частково, порушивши обумовлені Договором строки здійснення платежів, позивач, керуючись п. 8.4. Договору, просить стягнути 1836627,06грн. вартості неоплаченого товару.

На підставі п. 4.3. Договору, позивачем скориговано суму основного боргу при відвантаженні товару та при оплаті на загальну суму 96738,35грн.

Згідно умов. п. 8.5.1. Договору, нараховано пеню в розмірі 145216,11грн., також 5 % штрафу в розмірі 105687,42грн., а на підставі ст. 625 ЦК України та п. 8.5.2. Договору - 39 % річних в сумі 219707,90грн. та 175131,07грн. інфляційних.

Зсилаючись на умови Договору поруки, позивач просить стягнути зазначені суми з відповідачів солідарно.

Відповідач-1 позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав, наведені позивачем обставини не спростував.

Відповідач-2 заперечує щодо позовних вимог, які стосуються ТОВ "Бердичівмонолітбуд" з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 56, т.1). Зауважує, що договір поруки, на якому ґрунтуються позовні вимоги, є підробленим, оскільки директор ТОВ "Бердичівмонолітбуд" Кашперук М.І. його не підписував та не ставив печатки. Крім того, укладення вказаного договору унеможливлювали обмеження, визначені статутом товариства. В процесі розгляду справи представники відповідача-2 вказали, що про існування договору поруки дізналися під час розгляду даної справи.

Позивач, заперечуючи проти доводів відповідача-2, зазначає, що згідно витягів з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником ТДВ "Бердичівмонолітбуд" був і є Кашперук Микола Іванович, підпис якого міститься в Договорі поруки та засвідчений печаткою відповідача-2. Зауважує, що ТДВ "Бердичівмонолітбуд" не надало доказів на підтвердження факту підроблення договору, печатки і підпису Кашперука Миколи Івановича. Вважає, що встановлене додатком до статуту обмеження не може бути підставою для заборони укладення договору поруки, оскільки в ньому йдеться про заборону продажу поруки, а не заборону на укладення договору поруки. Вказане позивач розуміє як можливість уступки первісним поручителем новому поручителю прав і обов'язків по договору поруки на підставі ст. 512 ЦК України (а.с. 16-17, т.2).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між позивачем та відповідачем-1 Договорі поставки №ХР-17-040814/ззр-СИ від 04.08.2014 (а.с. 17-22, т.1), з врахуванням договору поруки №ХР-18-040814-СИ від 04.08.2014.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

На виконання умов договору сторонами підписано додаткові угоди (специфікації), в яких узгоджено асортимент товару та строки проведення розрахунків (а.с. 23-26, т.1), зокрема:

1) додаткова угода (специфікація) №1 від 07.08.2014, найменування товару "Торнадо 500, ВР (10л)" в кількості 2000 літрів. Строк оплати: 30 % - передоплата до 08.08.2014, а решту заборгованості частинами: 23% до 15.09.2014, 23% до 06.10.2014, 24% до 31.10.2014;

2) додаткова угода (специфікація) №2 від 11.08.2014, найменування товару "Кінто Дуо, к.с. (10л)" в кількості 520 літрів. Строк оплати: 30 % - до 11.08.2014, 23% до 15.09.2014, 23% до 06.10.2014, 24% до 31.10.2014;

3) додаткова угода (специфікація) №3 від 12.08.2014, найменування товару:

- "Рундап Макс, в.р." в кількості 5240 літрів;

- "Торнадо 500, ВР (10л)" у кількості 410 літрів;

Строк оплати: 30 % - до 12.08.2014, 23% до 15.09.2014, 23% до 06.10.2014, 24% до 31.10.2014;

4) додаткова угода (специфікація) №4 від 18.08.2014, найменування товару "Реглон Супер 150 SL, в.р.к. (10л)" в кількості 6500 літрів. Строк оплати: 30 % - до 21.08.2014, 23% до 15.09.2014, 23% до 06.10.2014, 24% до 31.10.2014.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату (а.с. 139-142, т. 1):

- №960 від 07.08.2014 на суму 251208,00грн. (товар Торнадо 500, ВР (10л) в кількості 2000 літрів);

- №974 від 11.08.2014 - 124488,00грн. (товар Кінто Дуо, к.с. (10л) в кількості 520 літрів);

- №976 від 12.08.2014 - 773737,80грн. (товар Торнадо 500, ВР (10л) у кількості 410 літрів; Рундап Макс, в.р. в кількості 5240 літрів);

- №975 від 18.08.2014 - 1077024,00грн. (товар Реглон Супер 150 SL, в.р.к. (10л) в кількості 6500 літрів).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем-1 отримано товар на підставі довіреностей на загальну суму 2226457,80грн., зокрема згідно наступних видаткових накладних (а.с. 33-41, т.1):

- №1133 від 08.08.2014 на суму 251208,00грн. ("Торнадо" в кількості 2000л.);

- №1139 від 12.08.2014 - 124488,00грн. ("Кінто Дуо" - 520л.);

- №1149 від 14.08.2014 - 719347,20грн. ("Раундап" - 5240л.);

- №1150 від 20.08.2014 - 54390,60грн. ("Торнадо" - 410л.)

- №1151 від 20.08.2014 - 1077024,00грн. ("Реглон супер" - 6500л.).

Згідно п. 4.4. Договору, покупець при оплаті товару в платіжному документі (дорученні тощо) повинен правильно вказати призначення платежу, а саме:

- 4.4.1. вказати назву, номер і дату Договору та номер і дату додаткової угоди (специфікації), по якому здійснюються платіж;

- 4.4.2. або вказати назву, номер і дату видаткової накладної чи рахунка-фактури, за яким здійснюється платіж;

- 4.4.3. у випадку, якщо покупець не вказав чіткого призначення платежу, постачальник має право на свій розсуд зарахувати відповідні кошти за певну партію товару.

Відповідач-1 договірні зобов'язання виконав частково, оплативши поставлений товар на суму 389830,74грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 130-137, т.1), а саме:

- 08.08.2014 на суму 75363,00грн. (призначення платежу: Торнадо 500, ВР (10л));

- 11.08.2014 - 37346,40грн. (призначення платежу: оплата згідно рахунку на оплату №974 від 11,08,2014р. в т.ч. ПДВ);

- 13.08.2014 - 30000,00грн. (призначення платежу: оплата згідно рахунку на оплату №976 від 112.08,2014р. в т.ч. ПДВ);

- 15.08.2014 - 90000,00грн. (призначення платежу: оплата згідно рахунку на оплату №976 від 12,08,2014р. в т.ч. ПДВ);

- 18.08.2014 - 75000,00грн. (призначення платежу: оплата згідно рахунку на оплату №976 від 12,08,2014р. в т.ч. ПДВ);

- 21.08.2014 - 37121,34грн. (призначення платежу: оплата товару згідно рахунку на оплату замовлення №976 від 12 серпня 2014 р.);

- 28.08.2014 - 35000,00грн. (призначення платежу: оплата згідно рахунку на оплату №975 від 18,08,2014р. в т.ч. ПДВ);

- 14.10.2014 - 10000,00грн. (призначення платежу: оплата згідно рахунку на оплату №974 від 11,08,2014р. в т.ч. ПДВ).

Умовами п. 8.4. Договору сторони погодили, що постачальник вправі застосувати на свій розсуд будь-які оперативно-господарські санкції, визначені ст.235 та 236 Господарського кодексу України, зокрема у разі порушення строків оплати, встановлених даним договором та додатковими угодами (специфікаціями) до нього, зобов'язання покупця по повному розрахунку за товар вважаються такими, що настали з моменту такого прострочення.

Тобто, враховуючи п. 8.4. Договору, позивач правомірно скористався своїм правом перевести відповідача на 100% оплату з моменту порушення останнім взятих на себе зобов'язань по оплаті.

Визначення позивачем початку прострочення в оплатах також узгоджується з приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 525 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки зазначені позивачем обставини щодо отримання товару відповідачем-1 не спростовано, доказів виконання своїх зобов'язань відповідачем-1 в інші, ніж вказано позивачем строки, до матеріалів справи не надано, тому суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що станом як на час його звернення з позовом до суду, так і на час вирішення спору в суді, заборгованість відповідача-1 за отриманий товар склала 1836627,06грн.

Що стосується нарахованого позивачем на підставі п. 4.3. Договору коригування вартості поставленого товару на суму 96738,35грн., слід зазначити таке.

Положеннями ст. 189 ГК України передбачено, що ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі в гривнях.

Ч. 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується із положеннями ч.2 ст. 198 ГК України.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

За статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, сторонам надано право визначати, зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Умовами п. 4.3. Договору сторони обумовили, що вартість товару розраховується у гривні та фіксується у відповідній іноземній валюті, що зазначена у відповідній додатковій угоді (специфікації), в цьому випадку постачальник має право в односторонньому порядку змінити вартість товару, в залежності від зміни курсу даної валюти, наступним чином:

- 4.3.1. на дату підписання додаткової угоди (специфікації) вартість товару у гривні розраховується по курсу продажу відповідної валюти, визначеному на міжбанківському валютному ринку на дату, що передує даті підписання, за даними Інтернет сторінки http://index.minfin.com.ua/, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній, визначається як курс продажу відповідної валюти на початок відповідного дня у банку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", який вказано на сайті http://aval.ua/, у розділі "Курси валют".

- 4.3.2. на дату відвантаження партії товару, згідно з певною додатковою угодою (специфікацією), у випадку зростання курсу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації), вартість даної партії товару змінюється пропорційно такому зростанню за формулою:

Ав = (В1в:В2в)*Св

Де: Ав - вартість партії товару у гривні на день фактичного відвантаження;

В1в - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п.4.3.1. цього договору, на день, що передує даті відвантаження товару;

В2в - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п.4.3.1. цього договору на дату підписання відповідної додаткової угоди (специфікації);

Св - вартість цієї ж партії товару у гривні, розрахована по курсу, визначеному згідно з п.4.3.1. цього договору на дату підписання відповідної додаткової угоди (специфікації).

Зміна вартості товару на дату відвантаження ф і к с у є т ь с я постачальником у в и д а т к о в і й н а к л а д н і й та не потребує додаткових угод чи погоджень обома сторонами договору.

Оплачена до відвантаження частина товару не підлягає коригування вартості на дату відвантаження, оскільки вартість цієї частини товару зафіксована по курсу на дату фактичної оплати.

- п.4.3.3. на дату фактичної оплати частини товару, згідно з певною додатковою угодою (специфікацією), у випадку зростання курсу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації), а б о курсу перерахунку вартості товару на дату фактичного відвантаження, вартість о п л а ч у в а н о ї ч а с т и н и товару змінюється пропорційно такому зростанню за формулою:

Ао = (В1о:В2о)*Со

Де: Ао - сума належна до оплати у гривні на день фактичного перерахування коштів, згідно умов договору;

B1o - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п.4.3.1, цього договору на день, що передує даті фактичного перерахування коштів;

В2о - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п.4.3.1. цього договору на дату підписання відповідної додаткової угоди (специфікації);

Co - сума належна до оплати у гривні на дату підписання договору, згідно умов договору та відповідних додаткових угод (специфікацій).

Проаналізувавши проведене позивачем коригування вартості товару на дату оплати та умови укладеного між сторонами договору, зокрема п. 4.3., врахувавши зміст наданих до справи документів, суд дійшов висновку, що в даному випадку коригування є правомірним:

1) на дату фактичної оплати частини товару;

2) у випадку зростання курсу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації).

Тобто, коригуванню підлягає лише сума, яка фактично сплачена за частину товару, у випадку зростання курсу відповідної іноземної валюти відносно курсу, вказаного у додатковій угоді.

Натомість, як вбачається з викладеного у позовній заяві (а.с. 6, т.1) розрахунку коригування вартості товару з урахуванням зміни курсу валюти на дату оплати/відвантаження (а.с. 15-16, т.1) на суму 96738,35грн., позивачем здійснено коригування вартості поставленого товару як на дату відвантаження так і на дату оплати.

Щодо коригування вартості товару з урахуванням зміни курсу валюти на дату відвантаження, суд враховує умови п. 4.3.2. Договору, відповідно до яких зміна вартості товару на дату відвантаження фіксується постачальником у видатковій накладній. З огляду на те, що у видаткових накладних позивачем не проведено вказаного коригування, суд не вбачає підстав для його здійснення позивачем.

Водночас, з розрахунку позивача вбачається, що коригування на дату оплати здійснено по курсу, вказаному у специфікаціях та виходячи із сум видаткових накладних, без урахування проведених окремо коригувань на дату відвантаження, що також свідчить про безпідставність окремо здійсненого нарахуванням відкоригованої вартості товару на дату відвантаження, по відношенню до зазначеної у видаткових накладних та специфікаціях його вартості.

Також з розрахунку позивача вбачається, що ним на кожну дату проведеної відповідачем-1 часткової оплати здійснювалося коригування на всю непогашену суму накладної, а не на суму частково здійсненої оплати, що суперечить п. 4.3.3 Договору.

За вказаного, згідно розрахунку суду, правомірним є коригування вартості оплаченого відповідачем товару у розмірі 3460,17грн. (на суми фактично здійснених оплат щодо яких позивачем здійснювалося таке коригування - 30000,00грн., 37121,34грн., 35000,00грн.). Коригування на суму 93278,18грн. здійснено безпідставно.

У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 8.5.1. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5 % та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 7), нарахування пені проведено за період з 13.08.2014 по 11.12.2014, враховуючи строки виконання зобов'язань по кожній окремій накладній, в розмірі 145216,11грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, враховуючи п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14, призначення проведених платежів та умови укладеного договору, судом встановлено, що обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є пеня в розмірі 145142,76грн. Нарахування 73,35грн. пені є безпідставним.

Перевіривши розрахунок штрафу в розмірі 105687,42грн., судом встановлено, що останній нараховано вірно.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.5.2. Договору, за порушення грошових зобов'язань по оплаті ціни товару, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника 39 % річних від суми боргу.

Згідно поданих позивачем розрахунків, до стягнення нараховано 39 % річних у розмірі 219707,90грн., в той же час як у прохальній частині позовної заяви позивачем зазначено - 219797,90грн., що розцінюється судом як допущення описки, оскільки вказана сума не підтверджується доданими розрахунками та ціною позову в цілому.

Перевіривши розрахунок 39 % річних, нарахованих за період з 13.08.2014 по 11.12.2014 в розмірі 219707,90грн., враховуючи строки виконання зобов'язань по кожній окремій накладній, призначення проведених платежів та умови укладеного договору, судом встановлено обґрунтованість заявлених вимог у розмірі 219593,46грн. Нарахування 114,44грн. % річних є безпідставним.

Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних в сумі 175131,07грн. за період з серпня 2014 по листопад 2014, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз ст. 625 ЦК України свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України - гривня - підлягає індексації, а іноземна валюта не підлягає.

При цьому суд враховує, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, що купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті.

Тому, вимоги ст. 625 ЦК України щодо інфляційних нарахувань можуть бути застосовані лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні і не можуть бути застосовані до ціни у гривні, визначеної з урахуванням курсу іноземної валюти на час укладення угоди, відвантаження товару чи на день оплати товару.

З огляду на викладене, вимога про стягнення інфляційних є безпідставною.

Вирішуючи питання щодо солідарного стягнення обґрунтовано заявлених позивачем сум з відповідача-1 і відповідача-2 на підставі Договору поруки, господарський суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як вбачається зі змісту Договору поруки від 04.08.2014, поручителем зазначено ТДВ "Бердичівмонолітбуд" в особі керівника Кашперука Миколи Івановича, який діє на підставі С т а т у т у.

Відповідно ч. 5 ст. 65 ГК України, керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених у с т а н о в ч и м и документами.

Згідно додатку до Статуту ТДВ "Бердичівмонолітбуд" (державну реєстрацію змін проведено 13.02.2013 (а.с.84-85, т.1)), до останнього додано п. 19.5.1. наступного змісту: "Відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав товариства з додатковою відповідальність від 13.02.2013 до моменту повного розрахунку з продавцями: Кашперук М.О., Цісар О.В., Масан В.В. без їх згоди продаж майна корпоративних прав, застави, поруки заборонені".

Тобто, повноваження директора ТДВ щодо укладення договорів поруки було обмежено вказаним пунктом додатку до Статуту ТДВ "Бердичівмонолітбуд" .

При цьому наявними у справі документами, зокрема наданими державним реєстратором Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області матеріалами реєстраційної справи щодо Товариства з додатковою відповідальністю "Бердичівмонолітбуд" (а.с.86-117, т.2) підтверджено, що на дату підписання Договору поруки зазначені вище обмеження були чинними. Натомість, доказів дотримання вимог п. 19.5.1. додатку до Статуту ТДВ "Бердичівмонолітбуд" сторонами до матеріалів справи не подано.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Положеннями ч. 3 ст. 92 ЦК України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Зважаючи на те, що у Договорі поруки від 04.08.2014, поручителем зазначено ТДВ "Бердичівмонолітбуд" в особі керівника Кашперука Миколи Івановича, який діє на підставі Статуту, суд дійшов висновку, що на дату підписання цього договору, позивач був ознайомлений з межами повноважень керівника ТДВ "Бердичівмонолітбуд".

Нормами ч. 2 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину.

Що стосується доводів позивача про те, що в додатку до статуту йдеться про продаж поруки, останні суд вважає недоречними, оскільки вчинення таких дій не передбачено нормами чинного законодавства.

Водночас суд враховує, що зважаючи на визначені статутом застереження, доводи відповідача-2 про те, що Кашперук М.І. не підписував Договір поруки, не впливають на оцінку доказів у даній справі.

Так, у матеріалах справи відсутні докази надання згоди, передбаченої додатком до Статуту трьох засновників ТДВ "Бердичівмонолітбуд" Цісара О.В. і Масана В.В. на укладення договору поруки. Також відсутні докази вчинення дій, що на підставі ст. 241 ЦК України свідчили б про схвалення договору поруки цими особами.

Тобто, вказаний правочин вчинений без необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Згідно п. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладене, з врахуванням приписів п.1 ч.1 ст 83 ГПК України, договір поруки №ХР-18-040814-СИ від 04.08.2014 підлягає визнанню недійсним, тому вимога позивача про солідарне стягнення заявлена безпідставно.

За вказаного, позовні вимоги підлягають задоволенню лише щодо відповідача-1 частково на суму 2310510,87грн., з яких 1836627,06грн. основного бору, 3460,17грн. коригувань, 145142,76грн. пені, 105687,42грн. штрафу, 219593,46грн. 39 % річних. В стягненні 93278,18грн. коригувань, 73,35грн. пені, 114,44грн. 39 % річних, 175131,07грн. інфляційних суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір поруки №ХР-18-040814-СИ, укладений 04.08.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю "Бердичівмонолітбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агропівдень" за участю Приватного підприємства "Крісталл Буд Сервіс".

3. У задоволенні вимоги про солідарне стягнення з Приватного підприємства "Крісталл Буд Сервіс" та Товариства з додатковою відповідальністю "Бердичівмонолітбуд" 1836627,06грн. основного боргу, 96738,35грн. суми коригувань, 145216,11грн. пені, 105687,42грн. 5% штрафу, 219707,90грн. 39% річних, 175131,07грн. інфляційних відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Крісталл Буд Сервіс" (10001, Житомирська обл., м.Житомир, Корольовський р-н, вул. Вокзальна, буд. 14, ід. код. 35905137)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агропівдень" (25491, Кіровоградська обл., м.Кіровоград, Кіровський р-н, вул. Мурманська, буд. 13 д, ід. код. 38340218)

- 1836627,06 грн. основного бору;

- 3460,17 грн. коригувань;

- 145142,76 грн. пені;

- 105687,42 грн. штрафу;

- 219593,46 грн. 39 % річних;

- 46210,22 грн. судового збору.

5. У задоволенні вимог про стягнення з Приватного підприємства "Крісталл Буд Сервіс" 93278,18грн. коригувань, 73,35грн. пені, 114,44грн. 39 % річних, 175131,07грн. інфляційних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.03.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - відповідачу-1 (рек. з пов.).