РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/17075/13

За позовомВолинського обласного санаторія матері і дитини «Турія»
ДоДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
Простягнення 6 860,66 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явися ;

від відповідача: Фітковський Н.І. - довіреність б/н від 02.09.2013 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Нафтогазмережі» про стягнення 6 860,66 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2013 року було порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 20.09.2013 року.

Представник позивача в судове засідання 20.09.2013 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 20.09.2013 року не з'явився, проте до канцелярії суду подав клопотання про зупинення провадження у справі, яке буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, суд відклав розгляд даної справи до 04.10.2013 р.

У судове засідання 04.10.2013 р. представник позивача не з'явився, проте через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» на підставі вже поданих документів.

В судовому засіданні 04.10.2013р. представник відповідача надав клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на реорганізацію ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України». Також, представник відповідача повідомив суд, що ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» є правонаступником Дочірнього підприємства «Нафтогазмережі» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». В підтвердження викладеного до матеріалів справи долучено копію статуту ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про заміну відповідача його правонаступником.

З документів поданих відповідачем до клопотання вбачається, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №545 від 26.07.2012р. прийнято рішення про припинення діяльності Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації - перетворення у Публічне акціонерне товариство «Синтез-Газ України».

Відповідно до п. 10 вказаного наказу Публічне акціонерне товариство «Синтез-Газ України» визначено правонаступником майнових прав та обов'язків Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відповідно до затверджених у встановленому порядку передавальних актів після завершення процедури її припинення.

Згідно із п. 11 Протоколу рішення про емісію акцій Публічного акціонерного товариства «Синтез-Газ України», обмін 100% статутного капіталу ДК «Газ України» на прості іменні акції ПАТ «Синтез-Газ України» здійснюється після реєстрації випуску акцій ПАТ «Синтез-Газ України» шляхом обміну належного НАК «Нафтогаз України» 100% статутного капіталу ДК «Газ України» загальною номінальною вартість 1 607 733 100 грн. на 1 607 733 100 штук простих іменних акцій ПАТ «Синтез-Газ України» загальною номінальною вартістю 1 607 733 100 грн., що становить 100% від розміру статутного капіталу ПАТ «Синтез-Газ України».

Враховуючи, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №545 від 26.07.2012 р. прийнято рішення про припинення діяльності Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації - перетворення у Публічне акціонерне товариство «Синтез-Газ України», ухвалою суду від 04.10.2013 р. відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у справі № 910/17075/13 провадження у справі до закінчення реорганізації.

Судом встановлено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 650 від 18.09.25014 р. «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.07.2012 р. № 545» визнано таким, що втратив чинність, наказ Міненерговугілля України від 26.07.2012 р. № 545 «Про припинення діяльності Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації (перетворення)».

Відповідно до частини 3 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Оскільки наказ Міненерговугілля України від 26.07.2012 р. № 545 «Про припинення діяльності Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації (перетворення)» визнано таким, що втратив чинність, то ухвалою суду від 10.02.2015 провадження у справі № 910/17075/13 було поновлено, розгляд справи призначено на 23.02.2015 р.

Представник позивача у дане судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.02.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як пояснив позивач, на основі платіжного доручення № 528 від 14.10.2010 року на суму 19 043,22 грн. Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» перерахував відповідачу грошові кошти на суму 6 860,66 грн. за, начебто, поставку ДП «Нафтогазмережі» природного газу.

Листом № 221 від 21.11.2010 року Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» звернувся до ДП «Нафтогазмережі» щодо повернення зазначених вище помилково сплачених коштів.

Також 01.02.2011 року на адресу відповідача було направлено претензію з аналогічною вимогою. Однак, протягом 2010-2013 років відповідач не надав позивачу доказів, які б підтверджували факт поставки природного газу ДП «Нафтогазмережі» на суму 6860,66 грн.

Ніяких правовідносин відповідно до призначеного платежу між суб'єктами підприємницької діяльності не існує та кошти на розрахунковий рахунок позивача із розрахункового рахунку ДП «Нафтогазмережі» повернуто не було.

Законодавством, яке регулює порядок зарахування коштів на розрахунковий рахунок є Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок чого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Натомість, переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Визначення того, які кошти є помилково зарахованими, а хто є неналежним платником або отримувачем наведені в п.1.4 Інструкції №22, зокрема, неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 2.35 Інструкції № 22 кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем з будь-яких причин коштів у зазначений строк, вони повертаються у судовому порядку.

Пунктом 6 Указу Президента від 16.03.1995 № 227/95 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» встановлено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 6 860,66 грн. безпідставно перерахованих грошових коштів.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що грошові кошти, які є предметом позовних вимог у зазначеній справі, не є помилково перерахованими, оскільки позивачем вони були перераховані на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2010 у справі № 8/96-38, про стягнення з Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» на користь ДП «Нафтогазмережі» НАК «Нафтогаз України» заборгованості, штрафних та фінансових санкцій за неналежне виконання умов договору № 12-7701-10 від 29.01.2010 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підстави вимагати повернення виконаного однією зі сторін зобов'язання визначені, зокрема, у статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Волинської області перебула справа № 8/96-38 за позовом ДП «Нафтогазмережі» НАК «Нафтогаз України» до Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» щодо стягнення заборгованості, штрафних та фінансових санкцій за неналежне виконання умов договору № 12-7701-10 від 29.01.2010 р.

Рішенням Господарського суду Волинської області № 8/96-38 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Волинського санаторію матері і дитини «Турія» на користь Дочірнього підприємства «Нафтогазмережі» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 16 860,66 грн. основного боргу, 1 521,16 грн. пені, 239,19 річних, 186,21 державного мита та 236,00 грн. інфляційних нарахувань.

Вказане рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2010 р. у справі № 8/96-38 в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось.

Згідно статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вказаних вище положень, позивачем платіжним дорученням № 528 від 14.10.10 р. було сплачено 19 043,22 грн. У зазначеному платіжному дорученні в призначенні платежу чітко вказано: « 16 860,66 грн. основного боргу, 1 521,16 грн. пені 239,19 грн. 3% річних, 186,21 грн. повернення витрат по сплаті держмита, 236,00 грн. повернення витрат за ІТЗ зг. Рішення від 06.10.2010 р. по справі № 8/96-38 Без ПДВ».

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія» грошові кошти згідно платіжного доручення № 528 від 14.10.2010 р. були сплачені на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.10 у справі № 8/96-38, а отже в даному випадку є безпідставним та необґрунтованим твердження позивача щодо стягнення 6 860,66 грн., як зайво сплачених.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вказаної статті позивачем, в своїй позовній заяві не надано жодного обґрунтованого доказу, який би свідчив про помилковість сплати грошових коштів.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості у ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» перед відповідачем і та відповідно безпідставності та необґрунтованості вимог позивача щодо стягнення 6 860,66 грн., як зайво сплачених згідно платіжного доручення № 528 від 14.10.2010 р.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності переплати у розмірі 6 860,66 гри., а грошові кошти були сплачені на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 18.10.2010 р. у справі №8/96-38, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.02.2015 року

Суддя Спичак О.М.