РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/562/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український

страховий стандарт"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство

"Домінанта"

про стягнення 50 000, 00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

від позивача: юрисконсульт Микитенко Д.М. - по дов. № 357 від 19.12.2014.

від відповідача: не з`явились

Обставини справи :

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 50000,00 грн.

За твердженням позивача, страхувальнику Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у відповідача, у зв'язку з чим повинен її відшкодувати.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.01.2015 порушено провадження у справі № 910/562/15-г, призначено розгляд справи на 09.02.2015, сторони зобов'язано вчинити дії та надати документи.

27.01.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 23.02.2015.

20.02.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача на виконання вимог суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи та письмовий відзив. У поданому письмовому відзиві відповідач зазначив про те, що на день звернення позивача до суду з позовом, цивільно-правова відповідальність відповідача не настала, а строк, в межах якого він має прийняти відповідне рішення щодо виплати страхового відшкодування не сплинув, у зв'язку з чим вважає, що законні права та інтереси позивача не порушені і право на звернення до суду не виникло.

В судовому засіданні з 23.02.2015 до 04.03.2015 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

В судовому засіданні 04.03.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 04.03.2015 не з`явився, однак 04.03.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про неможливість відповідача забезпечити у судове засідання явку представника.

В судовому засіданні 04.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд:

В С Т А Н О В И В:

28.02.2014 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (позивач) та Носковою Тетяною Михайлівною укладено договір добровільного страхування № 0111-0108-0100, відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки "Ssang Yong Kyron" (державний реєстраційний номер ВА6017ВВ).

З наявної в матеріалах справи відомості № 9362041 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 15.03.2014 о 2 год. 15 хв. на автомагістралі Київ-Бориспіль, Бориспільське шосе, 14 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "BMW" (державний реєстраційний номер АА0121ОВ), що належить Мартиновій Лідії Олексіївні під керуванням Лугової Надії Миколаївни та за участю автомобіля марки "Ssang Yong Kyron" (державний реєстраційний номер ВА6017ВВ), що належить Носковій Тетяні Михайлівні під керуванням Кувшинова Дмитра Олександровича.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження у вчиненні ДТП вини водія автомобіля, який застрахований у відповідача, як то - вирок суду в кримінальному провадженні, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене КУпАП, або постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до довідки старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві (копія якої знаходиться в матеріалах справи) слідує, що розслідується кримінальне провадження та встановлено, що внаслідок вказаної ДТП, яка сталася 15.03.2014 особи отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди водій Кувшинов Д.О. та пасажир його автомобіля Компанець М.І., а також отримали тілесні ушкодження пасажири автомобіля "Ssang Yong Kyron" (державний реєстраційний номер ВА6017ВВ) Носков С.М. та Руссо В.Г.

23 травня 2014 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУМВС України в місті Києві розглянуто матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000494 від 15.03.2014 та встановлено наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, у зв'язку з чим складено повідомлення про підозру в порушенні Луговою Надією Миколаївною правил безпеки дорожнього руху, зокрема, пунктів 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1 та 12.6 підпункт «б» Правил дорожнього руху. Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб заподіяло тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, Лугова Н.М. вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до звіту від 23.06.2014 за № 99 про оцінку автомобіля марки "Ssang Yong Kyron" (державний реєстраційний номер ВА6017ВВ), здійсненої суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Кузьменко М.В., вартість матеріального збитку складає 205 188, 04 грн.

Позивач страховим актом № 2830 від 23.07.2014 визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок ДТП у розмірі 187 071, 66 грн., виплата якого позивачем підтверджується платіжним дорученням № 431 від 29.07.2014.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність, пов'язана з експлуатацією автомобіля марки "BMW" (державний реєстраційний номер АА0121ОВ) застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" згідно з полісом №АЕ/0497887, позивач звернувся до зазначеної особи з вимогою № 2281 від 24.09.2014 про виплату страхового відшкодування (за пошкоджений транспортний засіб).

У своїй відповіді (лист № 1809 від 09.01.2015) відповідач керуючись п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" не визнав випадок страховим, у зв'язку з чим відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У силу ст. 22 названого Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Страховим випадком за ст. 6 вказаного Закону є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, визнана у ст. 1887 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з цією нормою шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1888 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Зважаючи на викладені норми, для здійснення страхової виплати страховиком необхідно належними доказами довести вину страхувальника.

На запит позивача листом № 12/2-1192 від 11.02.2015 старший слідчий в ОВС СУ ГУМВС України в м. Києві повідомив про те, що слідчим управлінням ГУМВС України в м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0000494 відносно Лугової Н.М. В ході розслідування встановлено, що 15.03.2014 приблизно о 02-10 на автомагістралі Київ-Бориспіль, поруч з електроопорою № 110 виникло зіткнення автомобіля марки "BMW" (державний реєстраційний номер АА0121ОВ)м під керуванням Лугової Надії Миколаївни з автомобілем марки "Ssang Yong Kyron" (державний реєстраційний номер ВА6017ВВ), під керуванням водія Кувшинова Дмитра Олександровича, після чого останній автомобіль здійснив наїзд на перешкоду. Внаслідок вказаної ДТП отримали тілесні ушкодження від яких померли на місці пригоди Кувшинов Д.О. та пасажири автомобіля "Ssang Yong Kyron" Носков С.М. та Руссо В.Г. Також встановлено, що вказана ДТП виникла внаслідок порушення водієм Луговою Н.М. вимог пунктів 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1 та 12.6 підпункт «Б» Правил дорожнього руху. В діях водія Кувшинова Д.О. не виявлено порушень вимог ПДР України. 23.05.2014 Луговій Н.М. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. В подальшому Лугова Н.М. стала переховуватись від органів досудового слідства. 09.07.2014 винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної Лугової Н.М. у розшук, в зв'язку з чим обвинувальний акт по вказаному кримінальному провадженню до теперішнього часу не направлено до суду.

Повідомлення про підозру від 23.05.2014 не є вироком суду в кримінальному провадженні, тому не має преюдиційного значення в розумінні ст. 35 ГПК України.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи:шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд зазначає, що для відшкодування шкоди потребують доведенню такі факти: 1) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; 2) Наявність шкоди; 3) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) Вина завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Верховного суду України від 21.12.2005 (судова колегія з цивільних справ), яка відповідно до норм статті 111-28 ГПК України є обов'язковою для застосування.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду». Загалом нормативне опосередкування презумпції невинуватості при розгляді справ про адміністративні правопорушення має фрагментарний характер - особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вина не буде доведена у передбаченому законом порядку і зафіксована постановою, що набула чинності.

Цивільним кодексом України встановлено, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Позивачем доказів в підтвердження визнання особи, яка керувала застрахованим у відповідача транспортним засобом марки "BMW" (державний реєстраційний номер АА0121ОВ) винним у скоєнні адміністративного правопорушення (встановлена у судовому порядку) не подано.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Встановлення обставин, які входять до предмету доказування в даній справі та правова оцінка доказів здійснюється судом на підставі ст. 43 ГПК України, відповідно до якої ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом на підставі внутрішнього переконання, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про те що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 44 ГПК України понесені позивачем витрати на оплату судового збору покладаються на позивача (ст. 49 ГПК України).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.2015р.

Суддя Трофименко Т. Ю.