ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа № 922/592/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідачів - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "Креатив" (вх. № 1149Х/3-11) на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.01.2015 р. у справі № 922/592/15

за позовом ТОВ "Агрома" с. Мартове

до 1. ПрАТ "Креатив", м. Кіровоград

2. ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 1 361 327,42 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2015 року по справі № 922/592/15 (суддя Пономаренко Т.О.) заяву ТОВ "Агрома" про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ПрАТ "Креатив" (25014, Кіровоградська область, м. Кіровоград, просп. Промисловий, 19, ), у тому числі на грошові кошти, які обліковуються на рахунках в банківських установах: рахунок №1310, філія АТ "Укрексімбанк" у м. Кіровограді, МФО 323389; рахунок №347, філія АТ "Укрексімбанк" у м. Кіровограді, МФО 323389, в межах суми ціни позову 1 361 327,42 грн. та судових витрат у розмірі 28 444,55 грн.

ПрАТ "Креатив" з даною ухвалою місцевого господарського суду не погодилось, подало апеляційну скаргу, в якій просило оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "Агрома" про забезпечення позову. Судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.03.2015 р.

В судовому засіданні 02.03.2015 р. представником ПрАТ "Креатив" надано клопотання про залучення до матеріалів справи доказів сплати заборгованості перед позивачем, а також заявлено про намір подати заяву про відмову від апеляційної скарги в порядку ст. 100 ГПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. розгляд справи відкладено на 04.03.2015 р. у зв'язку із необхідністю отримання письмових пояснень ОСОБА_2 та складання і подання ПрАТ «Креатив» письмової заяви про відмову від апеляційної скарги.

04.03.2015 р. за вх. № 3574 ФОП ОСОБА_2 надані письмові пояснення.

Заява в порядку ст. 100 ГПК України від відповідача ПрАТ «Креатив» не надійшла, в силу чого колегія суддів розглядає і вирішує апеляційну скаргу по суті.

В судове засідання, призначене на 04.03.2015 р. представники сторін не з'явились, причину неявки не повідомили, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

ФОП ОСОБА_2 просила розглядати справу без її участі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ПрАТ "Креатив" за відсутності представників сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПрАТ "Креатив" підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Агрома" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ПрАТ "Креатив" (відповідач-1) та до ФОП ОСОБА_2 (відповідач-2), в якій просило суд:

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача грошових коштів у розмірі 1316990,70 грн.;

- стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 3% річних від суми заборгованості та інфляційні витрати у розмірі 44 336,72 грн;

- розірвати договір поставки № С14-00114 від 28.08.2014р., укладений між позивачем та відповідачем-1;

- стягнути з відповідача-1 судовий збір у розмірі 28 444,55 грн.

Як зазначає позивач, допущене відповідачем порушення зобов'язання, передбаченого Договором поставки № С14-00114 від 28.08.2014р., завдає йомуу значну шкоду.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ПрАТ "Креатив", у тому числі на грошові кошти, які обліковуються на його рахунках, відкритих в банківських установах, в межах ціни позову 1 361 327,42 грн. та судових витрат у розмірі 28 444,55 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що 1-й відповідач не вживає жодних заходів з врегулювання спору в позасудовому порядку, на листи позивача та телефонні дзвінки не відповідає, має намір довести власне підприємство до банкрутства.

Місцевий господарський суд, вирішуючи заяву про забезпечення позову, дійшов до висновку про те, що наведені позивачем обставини та додані на їх підтвердження докази свідчать про тривале ухилення 1-м відповідачем від виконання своїх договірних зобов'язань та імовірне подальше утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення, на підставі чого заяву задовольнив, а саме наклав арешт на майно та грошові кошти, що належать ПрАТ "Креатив" (25014, Кіровоградська область, м. Кіровоград, просп. Промисловий, 19, ), у тому числі на грошові кошти, які обліковуються на рахунках в банківських установах: рахунок №1310, філія АТ "Укрексімбанк" у м. Кіровограді, МФО 323389; рахунок №347, філія АТ "Укрексімбанк" у м. Кіровограді, МФО 323389, в межах суми ціни позову 1 361 327,42 грн. та судових витрат у розмірі 28 444,55 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Статтями 66, 67 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зі змісту вказаних статей вбачається, що обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Правовий аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Процесуальним законодавством передбачено, що господарське судочинство здійснюється шляхом письмового провадження, а тому факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами, як це встановлено положеннями ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України покладає обов'язок доказування на сторони, а тому кожна сторона повинна довести наявність тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, всупереч наведеним вище приписам законодавства, позивачем не було надано суду належних доказів можливого утруднення чи унеможливлення виконання рішення.

Так, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не вживає заходів позасудового врегулювання спору, не відповідає на листи та телефонні дзвінки, а також зазначив про те, що ПрАТ «Креатив» не виконує зобов'язання перед своїми контрагентами, та має намір довести підприємство до банкрутства. Здійснює розпродаж майна та стягує кредиторську заборгованість, а з контрагентами не розраховується.

В цій частині колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача у спілкування з позивачем (відсутність відповідей на листі і телефонні дзвінки) взагалі не є передбаченою законом підставою забезпечення позову.

Аналогічно у справі відсутні будь-які докази здійснення ПрАТ «Креатив» дій, спрямованих на умисне зменшення свого майна. Таким чином, місцевий господарський суд прийняв своє рішення про забезпечення позову на підстави недоведених припущень, що також суперечить змісту положень ст. 66 ГПК, оскільки висновок суду про можливе утруднення або унеможливлення виконання рішення суду повинний ґрунтуватися на аналізі наявних у справі доказів.

Згідно ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Також є безпідставними є викладені в ухвалі суду доводи про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов'язань, а прострочення неоплаченої частини складає менше двох місяців і зважаючи на фінансово-економічну ситуацію, що склалася в країні, кризу неплатежів і тому затримкам в оплаті не є таким значними, як зазначає суд першої інстанції. А факт зазначення в мотивувальній частині ухвали того, що накладення арешту не є суттєвим обмеженням для відповідача та не позбавляє його можливості виконати судове рішення, ставить під сумнів всі попередні доводи стосовно можливої неплатоспроможності ПрАТ "Креатив" та фактично підтверджує недоцільність вжиття заходів забезпечення позову.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З огляду на вказане, ухвала господарського суду в обов'язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття такого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Такі ж самі загальні вимоги містить і стаття 86 Господарського процесуального кодексу України щодо змісту ухвали.

Але даним вимогам оскаржена ухвала господарського суду не відповідає, оскільки в ній відсутнє обґрунтування, яким чином невжиття застосованих судом заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду. Крім того, матеріали справи не містять даних, на підставі яких можна зробити такий висновок.

Також, колегія суддів враховує, що відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.06 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном (в тому числі грошовими коштами) іноді призводить до незворотних наслідків.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскарженої ухвали наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в комплексі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку вимоги позивача про забезпечення позову були задоволенні за відсутності доведення обставин, що можуть свідчити про необхідність їх застосування.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову була задоволена судом першої інстанції без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що призвело до прийняття оскарженої ухвали з помилковим застосуванням норм права, що є підставою для скасування ухвали господарського суду Харківської області від 30.01.2015 р. у справі № 922/592/15 про забезпечення позову.

Оцінюючи той факт, що 27.02.2015 р. місцевим господарським судом були скасовані заходи забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Діюче законодавство не передбачає компетенції місцевого господарського суду щодо скасування власних судових актів (ухвал, рішень) тим самим складом суду, який їх виніс.

Відповідно до приписів ч.2 ст.6, ч.2 ст. 19 Конституції України така процесуальна дія є юридично неможливою.

Таким чином, скасування заходів забезпечення позову, здійснене місцевим господарським судом, не є тотожним скасуванню ухвали суду. Ухвала суду від 30.01.2015 р. у справі № 922/592/15, яка розглядається у даному апеляційному провадженні, не скасована місцевим господарським судом і є чинною, в силу чого будь-які процесуальні перепони у вирішенні апеляційної скарги відсутні.

Більше того, колегія суддів зазначає, що процесуальне законодавство не передбачає такої підстави припинення апеляційного провадження, як скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, в силу чого закон покладає на колегію суддів обов'язок вирішення прийнятої до розгляду апеляційної скарги. Оскільки оскаржена ухвала була винесена, існувала в часі і виконувалася до моменту скасування заходів забезпечення позову, розгляд апеляційної скарги є гарантією цивільних прав сторін, в тому числі щодо реалізації права на стягнення збитків, спричинених безпідставним забезпеченням позовних вимог.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 66, 67, 86, 99, 101, 103, пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПрАТ "Креатив" на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.01.2015 р. у справі № 922/592/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 30.01.2015 р. у справі № 922/592/15 скасувати.

В задоволенні заяви ТОВ "Агрома" с. Мартове про забезпечення позову відмовити.

Повний текст постанови складено 10.03.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.