КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 911/5155/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: Степанов Є.В. - представник;

Паращенко Т.В. - представник

від відповідача: Лисенко В.О. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг: Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» та Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Господарського суду Київської області від 25.12.2014 року у справі № 911/5155/14 (суддя Скутельник П.Ф.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас»

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»

про визнання недійсним договору та усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Броварський завод пластмас» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсним договору та усунення перешкод у користуванні майном.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.12.2014 у справі № 911/5155/14 позов задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 6 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» (07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, 53, код 00203594) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27, літ. «Т», код 19017842), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 6 серпня 2009 р. та зареєстрований в реєстрі за №856, в частині предмету іпотеки « 1» - а саме: комплекс, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 53, а саме: будівля цеху пресованих виробів інв. №847, загальною площею 9816,1 кв.м.; будівля цеху ливарних виробів інв. №257, загальною площею 4703,7 кв.м.; цех труб ПВХ: будівля цеху виробництва труб ПВХ інв. №108, загальною площею 1532,8 кв.м.; будівля цеху екструзії інв. №102, загальною площею 7554,3 кв.м.; цех ПВХ пластикату: будівля цеху інв. №1029, загальною площею 12715,6 кв.м.; склад сировини цеху ПВХ інв. №11120, загальною площею 71,9 кв.м.; приміщення швейної дільниці інв. №1032, загальною площею 164,0 кв.м.; ремонтно-будівельна дільниця: будівля посту охорони на автостоянці інв. №7800, загальною площею 8,6 кв.м.; приміщення для утримання собак інв. №10901, загальною площею 8,8 кв.м.; інструментальний цех: будівля цеху інв. №104, загальною площею 2674,4 кв.м.; приміщення дільниці гальваніки інв. №2590, загальною площею 413,0 кв.м.; будівля цеху ремонтно-механічного цеху інв. №105, загальною площею 2147,0 кв.м.; будівля цеху дільниці електропостачання інв. №3703, загальною площею 283,4 кв.м.; трансформаторна підстанція інв. №3704, загальною площею 173,2 кв.м.; дільниця тепловодопостачання: бойлерна інв. №3201, загальною площею 42,8 кв.м.; насосна пожежогасіння інв. №3295, загальною площею 38,8 кв.м.; насосна станція інв. №1026, загальною площею 113,6 кв.м.; холодильна станція інв. №3294, загальною площею 303,0 кв.м.; будівля транспортного цеху інв. №1935, загальною площею 269,4 кв.м.; складське господарство: царговий склад тари інв. №500003, загальною площею 198,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500004, загальною площею 454,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500005, загальною площею 250,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500008, загальною площею 650,0 кв.м.; склад готової продукції інв. №500009, загальною площею 195,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500010, загальною площею 364,4 кв.м.; цегляна одноповерхова будівля інв. №500011, загальною площею 21,0 кв.м.; арочний склад інв. №10202, загальною площею 479,4 кв.м.; будівля цеху інв. №107, загальною площею 150,1 кв.м.; склад ВМТПШОМа інв. №10276, загальною площею 352,3 кв.м.; склад сировини інв. №10076, загальною площею 57,3 кв.м.; склад сировини інв. №10264, загальною площею 296,5 кв.м.; заводоуправління: побутові приміщення інв. №7740, загальною площею 5316,2 кв.м.; будівля ІЛК інв. №1054, загальною площею 4925,2 кв.м.; їдальня: будівля їдальні інв. №7741, загальною площею 664,8 кв.м.; приміщення холодильної камери інв. №7779, загальною площею 31,9 кв.м.; приміщення медпункту інв. №7765, загальною площею 182,3 кв.м. з усіма його приналежностями.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ «Броварський завод пластмас» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 25.12.2014 у справі № 911/5155/14 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У своїй скарзі Публічне акціонерне товариство «Броварський завод пластмас» посилається на те, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що суттєво порушує права та інтереси позивача як власника нерухомого майна.

У свою чергу, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у своїй апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Київської області від 25.12.2014 у справі № 911/5155/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року апеляційні скарги було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.02.2015 року.

06.02.2015 від представника позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

11.02.2015 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до поданої нам апеляційної скарги, а також відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач посилається на необґрунтованість поданої позивачем апеляційної скарги, та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Крім того, 11.02.2015 представником відповідача було подано заяву про зупинення провадження у справі № 911/5155/14 до ухвалення рішення Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/7743/14-ц.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 апеляційні скарги позивача та відповідача об'єднано в одне провадження, розгляд справи відкладено на 25.02.2015.

25.02.2015 представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення до заяви про зупинення провадження у справі, в яких відповідач наголошував, що розгляд пов'язаної справи може вплинути на розгляд даної справи.

У свою чергу, представником позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду було подано заперечення на додаткові пояснення відповідача, заперечення на відзив, а також заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Дослідивши доводи відповідача щодо необхідності зупинення провадження у справі, а також заперечення позивача щодо заявленого відповідачем клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факту неможливості розгляду даної справи до прийняття Броварським міськрайонним судом Київської області рішення у справі № 361/7743/14-ц, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, відзивів та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

06.08.2009 між Публічним акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» (за договором - іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (за договором - іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 6 серпня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за №856 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору предметом іпотеки є комплекс, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 53, а саме: будівля цеху пресованих виробів інв. №847, загальною площею 9816,1 кв.м.; будівля цеху ливарних виробів інв. №257, загальною площею 4703,7 кв.м.; цех труб ПВХ: будівля цеху виробництва труб ПВХ інв. №108, загальною площею 1532,8 кв.м.; будівля цеху екструзії інв. №102, загальною площею 7554,3 кв.м.; цех ПВХ пластикату: будівля цеху інв. №1029, загальною площею 12715,6 кв.м.; склад сировини цеху ПВХ інв. №11120, загальною площею 71,9 кв.м.; приміщення швейної дільниці інв. №1032, загальною площею 164,0 кв.м.; ремонтно-будівельна дільниця: будівля посту охорони на автостоянці інв. №7800, загальною площею 8,6 кв.м.; приміщення для утримання собак інв. №10901, загальною площею 8,8 кв.м.; інструментальний цех: будівля цеху інв. №104, загальною площею 2674,4 кв.м.; приміщення дільниці гальваніки інв. №2590, загальною площею 413,0 кв.м.; будівля цеху ремонтно-механічного цеху інв. №105, загальною площею 2147,0 кв.м.; будівля цеху дільниці електропостачання інв. №3703, загальною площею 283,4 кв.м.; трансформаторна підстанція інв. №3704, загальною площею 173,2 кв.м.; дільниця тепловодопостачання: бойлерна інв. №3201, загальною площею 42,8 кв.м.; насосна пожежогасіння інв. №3295, загальною площею 38,8 кв.м.; насосна станція інв. №1026, загальною площею 113,6 кв.м.; холодильна станція інв. №3294, загальною площею 303,0 кв.м.; будівля транспортного цеху інв. №1935, загальною площею 269,4 кв.м.; складське господарство: царговий склад тари інв. №500003, загальною площею 198,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500004, загальною площею 454,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500005, загальною площею 250,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500008, загальною площею 650,0 кв.м.; склад готової продукції інв. №500009, загальною площею 195,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500010, загальною площею 364,4 кв.м.; цегляна одноповерхова будівля інв. №500011, загальною площею 21,0 кв.м.; арочний склад інв. №10202, загальною площею 479,4 кв.м.; будівля цеху інв. №107, загальною площею 150,1 кв.м.; склад ВМТПШОМа інв. №10276, загальною площею 352,3 кв.м.; склад сировини інв. №10076, загальною площею 57,3 кв.м.; склад сировини інв. №10264, загальною площею 296,5 кв.м.; заводоуправління: побутові приміщення інв. №7740, загальною площею 5316,2 кв.м.; будівля ІЛК інв. №1054, загальною площею 4925,2 кв.м.; їдальня: будівля їдальні інв. №7741, загальною площею 664,8 кв.м.; приміщення холодильної камери інв. №7779, загальною площею 31,9 кв.м.; приміщення медпункту інв. №7765, загальною площею 182,3 кв.м. (далі - предмет іпотеки « 1»).

Вказані вище об'єкти нерухомості належать Публічному акціонерному товариству «Броварський завод пластмас» на підставі договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н. М. за №854. Право власності зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» 22 липня 2009 року.

Крім того, сторони погодили, що предметом іпотеки є також гуртожиток, загальною площею 4883,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 3-Б, що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 липня 2009 року серії ССІ за № 515820, виданого 22 липня 2009 року Виконавчим комітетом Броварської міської ради, на підставі рішення від 21 січня 2003 р. за №28 та рішення від 14 липня 2009 р. за №341, право власності зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» 22 липня 2009 року (далі - предмет іпотеки «2»).

Нерухоме майно було передано в іпотеку з усіма його приналежностями.

Згідно з п. 1.1. Договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання позичальниками основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

Після укладення цього Договору, за повідомленням іпотекодержателя, предмет іпотеки підлягає державній реєстрації в державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У відповідності до п. 1.5 Договору узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 115076525,00 грн. згідно акту огляду та погодження вартості від 6 серпня 2009 року.

Відповідно до п. 1.6 Договору в період дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Умовами п. 3.1 Договору передбачено, що іпотекодавець погоджується з тим, що протягом дії цього договору він не має права без письмової згоди іпотекодержателя вчиняти чи опосередковано сприяти вчиненню нижчезазначених дій (в тому числі укладати відповідні правочини).

Нормами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи №911/5155/14, рішенням Господарського суду Київської області від 2 липня 2013 року у справі №911/2296/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» до Дочірнього підприємства «Аріна» Публічного акціонерного товариства «Монтажник» про стягнення 60579,08 грн. та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства «Аріна» Публічного акціонерного товариства «Монтажник» до Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» про визнання недійсним договорів оренди №12-07 від 01.01.2012 року, №13-10 від 01.01.2013 року та частини договору про поділ комплексу б/н від 14 липня 2009 року позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства «Аріна» Публічного акціонерного товариства «Монтажник України» на користь Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» 60579,08 грн. заборгованості з орендної плати та 1720,50 грн. витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти первісного позову відмовлено, позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково, визнано недійсним з моменту укладення пункт 1.14.12. Договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Базир Н.М. та зареєстрованого за №854, визнано недійсним на майбутнє договір оренди приміщення №13-10 від 01.01.2013 року, укладений між ДП «Аріна» ПАТ «Монтажник України» і ПАТ «Броварський завод пластмас», провадження у справі в частині визнання недійсним договору оренди №12-07 від 01.01.2012 року, укладеного між ДП «Аріна» ПАТ «Монтажник України» і ПАТ «Броварський завод пластмас» припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 серпня 2014 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 28 жовтня 2014 року рішення Господарського суду Київської області від 2 липня 2013 року у справі №911/2296/13 скасовано в частині визнання недійсним з моменту укладення пункту 1.14.12. Договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Базир Н.М. та зареєстрованого за №854, та припинено провадження у праві в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 серпня 2014 року рішення Господарського суду Київської області від 2 липня 2013 року у справі №911/2296/13 скасоване частково, рішення Господарського суду Київської області від 2 серпня 2013 року набрало законної сили 27 серпня 2014 року.

Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23 березня 2012 року «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Як правильно вказано в рішенні суду першої інстанції, рішенням Господарського суду Київської області від 2 липня 2013 року у справі №911/2296/13, яке набрало законної сили 27 серпня 2014 року, було надано правову оцінку, як доказу, висновку експертного будівельно-технічного дослідження Центру судових експертиз Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» від 18 березня 2013 року за №10/13 та на підставі даного висновку встановлено, що майно, яке вказане у п. 1.14.12 договору про поділ комплексу, є не одним окремим індивідуально визначеним об'єктом нерухомості, а окремими об'єктами нерухомості.

Як вбачається з висновку експертного будівельно-технічного дослідження Центру судових експертиз Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» від 18 березня 2013 року за №10/13, кожен з об'єктів нерухомого майна, зазначених у п. 1 іпотечного договору, що належать Публічному акціонерному товариству «Броварський завод пластмас» на підставі договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 р. за №854 має різні розміри, інвентарні номери та цільове призначення (том 1, а.с. 50-63).

Таким чином, згідно зазначеного експертного висновку, нерухоме майно, яке відповідно до п. 1 іпотечного договору від 6 серпня 2009 року за №856, що є предметом іпотеки, є окремими об'єктами нерухомості, а не одним окремим індивідуально визначеним об'єктом нерухомості, як це зазначено в спірному Договорі.

З наведеного вбачається, що предмет іпотеки (об'єкти нерухомості) відповідно до іпотечного Договору від 6 серпня 2009 року за №856, право власності на який належить іпотекодавцю на підставі договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 р. за №854 є окремими об'єктами нерухомості, які мають різні розміри, інвентарні номери та цільове призначення.

Положеннями ст. 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виділення всіх об'єктів нерухомого майна, які є предметом іпотеки-1 оскаржуваного договору в якості окремого індивідуально визначеного об'єкту нерухомості суперечить вимогам ст.ст. 179, ч. 1 ст. 184 Цивільного кодексу України та не відповідає фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено перелік істотних умов, які повинен містити іпотечний договір і, відповідно до ч. 2 ст. 18 цього ж Закону, у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

З наведеного вбачається, що при укладенні іпотечного Договору від 6 серпня 2009 року за №856, сторонами не дотримано п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» в частині предмета іпотеки-1, оскільки при здійсненні опису предмета іпотеки не вказано реєстраційних даних, розмірів, інвентарних номерів та цільового призначення кожного окремого об'єкта нерухомості, достатніх для його ідентифікації.

Відсутність в іпотечному договорі опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» є підставою для визнання іпотечного договору недійсним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року за №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» встановлено, що судам слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із Закону.

Оскільки оскаржуваний іпотечний Договір не містить в частині предмета іпотеки « 1» усіх істотних умов договору та не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», позовна вимога щодо визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 6 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 6 серпня 2009 року та зареєстрованого в реєстрі за №856, правомірно задоволена судом першої інстанції в частині визнання недійсним іпотечного Договору в частині передачі в іпотеку відповідачу предмету іпотеки «1»: Комплексу, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 53, а саме: будівля цеху пресованих виробів інв. №847, загальною площею 9816,1 кв.м.; будівля цеху ливарних виробів інв. №257, загальною площею 4703,7 кв.м.; цех труб ПВХ: будівля цеху виробництва труб ПВХ інв. №108, загальною площею 1532,8 кв.м.; будівля цеху екструзії інв. №102, загальною площею 7554,3 кв.м.; цех ПВХ пластикату: будівля цеху інв. №1029, загальною площею 12715,6 кв.м.; склад сировини цеху ПВХ інв. №11120, загальною площею 71,9 кв.м.; приміщення швейної дільниці інв. №1032, загальною площею 164,0 кв.м.; ремонтно-будівельна дільниця: будівля посту охорони на автостоянці інв. №7800, загальною площею 8,6 кв.м.; приміщення для утримання собак інв. №10901, загальною площею 8,8 кв.м.; інструментальний цех: будівля цеху інв. №104, загальною площею 2674,4 кв.м.; приміщення дільниці гальваніки інв. №2590, загальною площею 413,0 кв.м.; будівля цеху ремонтно-механічного цеху інв. №105, загальною площею 2147,0 кв.м.; будівля цеху дільниці електропостачання інв. №3703, загальною площею 283,4 кв.м.; трансформаторна підстанція інв. №3704, загальною площею 173,2 кв.м.; дільниця тепловодопостачання: бойлерна інв. №3201, загальною площею 42,8 кв.м.; насосна пожежогасіння інв. №3295, загальною площею 38,8 кв.м.; насосна станція інв. №1026, загальною площею 113,6 кв.м.; холодильна станція інв. №3294, загальною площею 303,0 кв.м.; будівля транспортного цеху інв. №1935, загальною площею 269,4 кв.м.; складське господарство: царговий склад тари інв. №500003, загальною площею 198,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500004, загальною площею 454,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500005, загальною площею 250,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500008, загальною площею 650,0 кв.м.; склад готової продукції інв. №500009, загальною площею 195,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500010, загальною площею 364,4 кв.м.; цегляна одноповерхова будівля інв. №500011, загальною площею 21,0 кв.м.; арочний склад інв. №10202, загальною площею 479,4 кв.м.; будівля цеху інв. №107, загальною площею 150,1 кв.м.; склад ВМТПШОМа інв. №10276, загальною площею 352,3 кв.м.; склад сировини інв. №10076, загальною площею 57,3 кв.м.; склад сировини інв. №10264, загальною площею 296,5 кв.м.; заводоуправління: побутові приміщення інв. №7740, загальною площею 5316,2 кв.м.; будівля ІЛК інв. №1054, загальною площею 4925,2 кв.м.; їдальня: будівля їдальні інв. №7741, загальною площею 664,8 кв.м.; приміщення холодильної камери інв. №7779, загальною площею 31,9 кв.м.; приміщення медпункту інв. №7765, загальною площею 182,3 кв.м. з усіма його приналежностями.

Натомість предметом іпотеки «2» за Договором є гуртожиток загальною площею 4883,7 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 3б, який належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ССІ №515820, виданого 22 липня 2009 року Виконавчим комітетом Броварської міської ради, на підставі рішення №28 від 21 січня 2003 року та рішення №341 від 14 липня 2009 року, право власності на який зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» 22 липня 2009 року, про що зроблено запис у книгу №1/4, номер запису: 1304, реєстраційний номер 27851842.

Отже, на відміну від предмету іпотеки « 1», предмет іпотеки « 2» виділено як окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомості та оформлено шляхом видачі позивачеві Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ССІ №515820 від 22 липня 2009 р., а отже, відповідно до вимог чинного законодавства України зазначений об'єкт (гуртожиток) може бути предметом іпотеки.

Згідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Пунктом 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 р. за №11 передбачено, що за загальним правилом статті 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

А отже, позовна вимога Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» щодо визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та Публічним акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» від 6 серпня 2009 р. за №856 підлягає задоволенню частково.

Крім того, судом встановлено, що 6 серпня 2009 року у зв'язку з посвідченням оскаржуваного іпотечного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. здійснено запис, яким накладено заборону відчуження зазначених в договорі об'єктів нерухомого майна, що належать Публічному акціонерному товариству «Броварський завод пластмас», чим створено перешкоди останньому у його користуванні. Відповідний запис зареєстровано 6 серпня 2009 року у реєстрі за №857.

Порядок державної реєстрації іпотек регламентується Законом України «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року за №868 (далі - Порядок №868).

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 71 Порядку №868 державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

Згідно з п. 63 Порядку №868 під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель. У разі проведення державної реєстрації припинення іпотеки заінтересованою особою також є особа, якою припинена іпотека, особа, в інтересах якої припинено іпотеку, та у випадку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державний виконавець.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним, тобто вказаний договір є припиненим з моменту набрання рішенням суду законної сили.

З наведеного вбачається, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, права та законні інтереси позивача щодо незняття заборони відчуження нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. у зв'язку з укладанням іпотечного договору від 6 серпня 2009 року за №856 порушені не були. Позивач, також, не надав суду будь-яких інших доказів того, що відповідач своїми діями створює перешкоди у користуванні належним йому майном.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виключення з реєстру заборон запису від 6 серпня 2009 року за №857, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. при укладенні іпотечного договору між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та Публічним акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» від 6 серпня 2009 р. за №856 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 1 грудня 2014 року, в той час, коли спірний договір іпотеки було укладено 6 серпня 2009 року.

Положеннями ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач дізнався про те, що нерухоме майно, яке відповідно до п. 1 іпотечного Договору від 6 серпня 2009 року за №856, що є предметом іпотеки, є окремими об'єктами нерухомості, а не одним окремим індивідуально визначеним об'єктом нерухомості з рішення Господарського суду Київської області від 2 липня 2013 року у справі №911/2296/13, тобто, 2 липня 2013 року, і саме з цього моменту відбулось порушення прав позивача, та розпочався перебіг позовної давності.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача про застосування до даного спору строків позовної давності, оскільки позивачем строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржників, викладені у апеляційних скаргах, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційні скарги позивача та відповідача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» та Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.12.2014 року по справі № 911/5155/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/5155/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко