КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 910/12374/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Чорної Л.В.

при секретарі: Гірчак Г.Л.

за участю представників:

від прокуратури: Лиховид О.С., посвідчення №002628 від 05.09.2012р.;

від позивача 1: Притула Г.Ю., представник за довіреністю №01/17-0397 від 19.02.2015р.;

від позивача 2: Чеботарьова І.Г., представник за довіреністю №14-124 від 13.05.2014р.;

від відповідача: Гуменюк Т.М., представник за довіреністю №91/2014/10/06-2 від 06.10.2014р.;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. (підписано - 13.11.2014р.)

у справі №910/12374/14 (головуючий суддя: Ярмак О.М., судді: Літвінова М.Є., Сташків Р.Б.)

за позовом Виконувача обов'язки прокурора Шевченківського району м.Києва в інтересах держави в особі:

1) Міністерства енергетики та вугільної промисловості;

2) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 179 646 071,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Виконувач обов'язків прокурора Шевченківського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості (надалі - позивач 1), Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач 2) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (надалі- відповідач) про стягнення 139 364 854, 23 грн. основного боргу - заборгованості за спожитий природний газ по договору №13/3409-БО-41 від 28.12.2012р., 25 124 449, 73 грн. пені, 7 632 608,04 грн. 3% річних, 7 524 159,21 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами Договором купівлі-продажу природного газу № 13/3409-БО-41 від 28.12.2012р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого протягом спірного періоду природного газу, виконання якого забезпечене сторонами у погодженому ним розмірі пенею. Стягнення 3 % річних та інфляційних втрат Виконувач обов'язків прокурора Шевченківського району міста Києва обґрунтовував нормами ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №910/12374/14.

Відповідач проти позову заперечував та вказував у відзиві на позовну заяву, що станом на 28.10.2014р. ПАТ "Київенерго" погашено борг по договору перед позивачем 2. За твердженнями відповідача, причиною виникнення заборгованості та порушення строків оплати за газ є особливий алгоритм проведення розрахунків: автоматичне зарахування коштів, що надійшли від споживачів теплової енергії, на рахунок відповідача в якості оплати вартості поставленого природного газу та збитковість діяльності відповідача. Відповідач вважав, що його вина у простроченні сплати поставленого природного газу відсутня, оскільки він не має змоги самостійно впливати на своєчасність розрахунків зa природний газ кінцевими споживачами, з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі. В силу цього та приписів статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України кредитори не мали підстав для нарахування пені, інфляційних втрат та річних. Разом з тим, подавши клопотання, відповідач просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 25 124 449 грн. 73 коп. пені, 7 632608 грн. 04 коп. 3% річних, 7 524 159 грн. 21 коп. інфляційних втрат. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в доход Державного бюджету України 73 080 грн. 00 коп. судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 139 364 854,23 грн. основного боргу припинено.

За оцінкою місцевого господарського суду, на підставі чинного Договору купівлі-продажу природного газу №13/3409-БО-41 від 28.12.2012р. між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу, зокрема, у відповідача виник обов'язок з оплати вартості переданого йому у власність позивачем природного газу. Припиняючи провадження у даній справі в частині стягнення 139 364 854,23 грн., місцевий господарський суд виходив з того, що дану суму основного боргу за поставлений в період з квітня по жовтень 2013р. природний газ по договору № 13/3409-БО-41 від 28.12.2012р. відповідачем було оплачено після порушення провадження у даній справі. Разом з тим, суд першої інстанції встановив порушення відповідачем строків виконання грошових зобов'язань на підставі пункту 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу та ч. 2 ст. 625 ЦК України, визначив до стягнення з боржника передбачену договором пеню та передбачені законом 3% річних, інфляційних втрат.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування положень ст. 233 ГК України та ст. 83 ГПК України в частині зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки (пені) до рівня завданих позивачу 2 збитків, як було заявлено відповідачем у клопотанні про зменшення штрафних санкцій, господарський суд вказав, що відповідач не вказав, у чому полягає виключність ситуації для боржника та які причини призвели до несвоєчасності оплати за газ перед позивачем.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд міста Києва не врахував відсутності вини відповідача у простроченні оплати вартості поставленого газу, оскільки порядок розрахунків між сторонами за отриманий природний газ, окрім уиов укладеного між сторонами договору, регулюється також Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року №1082 "Про удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ", відповідно до якої відповідач у справі не має можливості забезпечити своєчасність надходження коштів від населення, які автоматично зараховуються на рахунки Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". На думку скаржника, господарський суд не взяв до уваги доводи відповідача та безпідставно відхилив такі.

Відповідач зазначав, що у суду першої інстанції були достатні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, згідно приписів ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, однак місцевий господарський суд не врахував всіх обставин справи та необґрунтовано відмовив у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, що нараховані кредитором до стягнення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2014р. у справі №910/12374/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 24.12.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. у справі №910/12374/14 у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя -Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.01.2015р. у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача 1.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. у справі №910/12374/14 у зв'язку з виходом судді Смірнової Л.Г. з відпустки, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г, Чорна Л.В.

21.01.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.02.2015р. у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача 1.

24.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило рішення місцевого господарського суду у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити як необгрунтовану. На думку Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відсутність вини відповідача у виникненні боргу та важкий фінансовий стан підприємства не є тими винятковими випадками, які у розумінні цивільного акту дають підстави для зменшення розміру нарахованої неустойки. До того ж, позивач 2 звертав увагу, що саме на нього державою покладено завдання по забезпеченню галузей національної економіки та населення природним газом, а тому ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" діє у жорстких рамках затверджених тарифів на закупівлю та постачання природного газу споживачам, зазнаючи збитків.

25.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Міністерства енергетики та вугільної промисловості надійшли заперечення на апеляційну скаргу. За оцінкою позивача 1, суд першої інстанції належним чином дослідив всі фактичні обставини справи та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 233 ГК України в частині зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

У судове засідання 25.02.2015р. з'явились представники учасників судового процесу.

У судовому засіданні 25.02.2015р. представник відповідача підтримав доводи апеляційного оскарження, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні 25.02.2015р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача 1 у судовому засіданні 25.02.2015р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача 2 у судовому засіданні 25.02.2015р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 31.07.2012 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець, позивач 2, Компанія) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №13/3409-БО-41 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продавався за цим договором, повинен був використовуватися покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами.

Згідно з п. п. 6.1., 6.2. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач протягом січня-жовтня 2013р. передав у власність відповідачу природний газ обсягом 112528,868 тис.куб.м. на загальну суму 523 436 943,23 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями двосторонньо підписаними Актами приймання-передачі природного газу (а.с. 23-32, т. 1). Вказані Акти підписані без будь-яких зауважень з боку покупця.

Судова колегія погоджується із вірним висновком місцевого господарського суду про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 139 364 854,23 грн. за поставлений в період з квітня по жовтень 2013р. природний газ по договору № 13/3409-БО-41 купівлі-продажу від 28.12.2012р. на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, оскільки після порушення провадження у даній справі вказана сума була стягнена відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями: №:, № 53295, № 54681, 56436, 58699, 63346, 66240,, 71262, 72850,75075, 77262, 80802, ,82575, 86983, 87769,89507, 102563, 120494 і грошові зобов'язання покупця перед продавцем за Договором - припинилися.

Однак, слід зазначити, що станом на день звернення прокурора з позовом до господарського суду заборгованість по договору становила 139364854,23грн.

Отже, господарським судом міста Києва вірно встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказів факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого ним у квітні-жовтні 2013р. природного газу згідно договору №13/3409-БО-41 від 28.12.2012р. і неналежність виконання покупцем за Договором зобов'язань з оплати покупної вартості природного газу.

Твердження апелянта про відсутність його вини у несвоєчасній оплаті природного газу, і, як наслідок, відсутності підстав для стягнення інфляційних і 3 % річних, підлягають відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З цією нормою кореспондуються і приписи ст. 193 ГК України, що визначають загальні умови виконання господарських зобов'язань.

Як визначено статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що згідно з інформаційним листом Верховного Суду України №3.2-2005 від 15.07.2005р. грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Безпідставними є також посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1082, оскільки вказана постанова не є актом цивільного законодавства, тоді як відповідальність покупця за цивільно-правовим договором визначається Договором та актами цивільного законодавства.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором, а відповідач, як суб'єкт господарювання, не довів відсутності своєї вини у неналежному виконанні грошових зобов'язань, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем 2 розрахунок 3 % річних та інфляційних, вважає його арифметично вірним, а висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 2 - 7 524 159 грн. 21 коп. інфляційних втрат та 7 632608 грн. 04 коп. 3% річних законними та обґрунтованими.

Несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, як вірно зазначив суд першої інстанції, є підставою для визнання відповідача боржником, який прострочив виконання з усіма правовими наслідками, пов'язаними з цим.

З огляду на порушення відповідачем встановлених Договором строків оплати вартості переданого йому у власність позивачем 2 природного газу, прокурор нарахував та просив стягнути із відповідача пеню у сумі 25 124 449, 73 грн. у відповідності до розміру визначення Договором пені та часу прострочки грошового зобов'язання.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Сторони в пункті 7.2. Договору обумовили, що у разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього Договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши правильність виконаного прокурором розрахунку пені на загальну суму 25 124 449, 73 грн., що підлягали до стягнення із відповідача, судова колегія визнала його арифметично вірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача неустойки (пені), господарський суд розглянув і подане відповідачем клопотання про зменшення її розміру, відмовивши у його задоволенні. З мотивами відмови у зменшеному розмірі нарахованої неустойки погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 233 ГК України та статтею 83 ГПК України встановлено режим зменшення розміру штрафних санкцій, якщо належні до сплати санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому за законом вимагається брати до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, врахування не тільки майнових, але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

Як зазначив Вищий господарський суд України у п.3.17.4 постанови Пленуму від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судова колегія вважає, що невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання боржником фактично дозволяє йому неправомірно користуватися чужими грошовими коштами, тоді як, виходячи із загальних начал та змісту цивільного законодавства, ніхто не вправі отримувати переваг від свої протиправної поведінки. Поряд з цим, неустойка має компенсаційний характер і є не лише заходом, який стимулює боржника до належного виконання ним зобов'язань, але й мірою відповідальності за допущене правопорушення у зобов'язанні.

У зв'язку з цим завданням суду є встановлення такої величини неустойки, яка є достатньою для компенсації втрат кредитора, і у залежності від встановленого - розглянути питання про співрозмірність неустойки наслідкам порушення зобов'язання. Отже, боржник має довести, що неустойка є явно неспіврозмірною з наслідками порушення зобов'язання для кредитора цих обставин, а як видно з матеріалів справи, боржник не довів.

За змістом ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання боржника на відсутність підстав для застосування до нього будь-яких санкцій за порушення строків оплати за природний газ через відсутність його вини у такому простроченні у зв'язку з особливістю регулювання відносин у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, є необґрунтованими, оскільки встановлений умовами пункту 6.1. Договору порядок проведення розрахунків за газ (здійснення остаточного розрахунку до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу) не передбачає залежності строків проведення розрахунків за газ від дій і поведінки будь-яких третіх осіб (в тому числі від наявності чи відсутності субвенцій з Державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах). Відсутність субвенцій з Державного бюджету не є підставою для звільнення відповідача від передбаченої умовами договору і нормами чинного законодавства відповідальності за порушення договірних зобов'язань.

За таких обставин справи, відсутні підстави для застосування ст. 233 ГК України та необхідності зменшення розміру заявлених до стягнення пені, адже вимоги у цій частині позову заявлені у відповідності до умов Договору та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а відсутність бюджетних коштів за змістом ч.2 ст.218 ГК України для оплати товару не є підставою для звільнення покупця від відповідальності за порушення зобов'язання (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2012р. у справі №3-28гс12).

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржений судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта (відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014р. у справі №910/12374/14 без змін.

2.Матеріали справи №910/12374/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Л.В. Чорна