ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Справа № 905/8761/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Заікін В.М., довіреність № 107 від 10.12.2014 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Вілс» м. Артемівськ - відповідача (вх. № 612 Д/1-18) на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року

у справі № 905/ 8761/13

за позовом Приватного підприємства «Український юридично-фінансовий центр» м. Київ

до відповідача Приватного підприємства «Вілс» м. Артемівськ

про стягнення недоплаченої винагороди на підставі проведеного аналізу роботи за період з 13 березня по 30 червня 2013 року в сумі 16 969, 79 - винагороди по тим боржникам, яким відповідач без відома повіреного уклав договори реструктуризації боргу в кількості 44 чоловік на суму 75713,95 грн. та стягнення 50000,00 грн. втраченої вигоди,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Український юридично-фінансовий центр", м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Приватного підприємства "Вілс", м.Артемівськ про стягнення недоплаченої винагороди на підставі проведеного аналізу роботи за період з 13 березня по 30 червня 2013р. в сумі 16979,37 грн. та 15142,79 грн. винагороди по тим боржникам, яким відповідач без відома повіреного уклав договори реструктуризації боргу в кількості 44 чоловік на суму 75713,95 грн., та стягнення 50000,00грн. втраченої вигоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами Договору доручення №1-юр/13-03-2013 від 13.03.2013р., відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов'язання в межах цієї угоди здійснювати юридичне супроводження підприємства комплекс юридичних та фактичних дій, направлених на стимулювання населення щодо сплати заборгованості довірителю за спожиті житлово - комунальні послуги, відповідно до письмових замовлень (вказівок) довірителя з метою представництва та захисту законних інтересів довірителя перед юридичними та фізичними особами при реалізації довірителем свої прав та обов'язків, а відповідач приймає від позивача послуги та виплачує йому винагороду у строк та на умовах цього договору.

Однак, відповідач свої зобов'язання в повному обсязі не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 82122,16грн. Рішенням господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі № 905/8761/13 ( головуючого судді Мирошниченка Я.С., судді Філімонова О.Ю., судді Мельниченко Ю.С.) позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного підприємства "Вілс", м.Артемівськ на користь Приватного підприємства «Український юридично-фінансовий центр» м. Київ недоплаченої винагороди на підставі проведеного аналізу роботи за період з 13 березня по 30 червня 2013р. в сумі 16979,37 грн. та 15142,79 грн. винагороди по тим боржникам, яким відповідач без відома повіреного уклав договори реструктуризації боргу в кількості 44 чоловік на суму 75713,95 грн., та стягнено 50000,00грн. втраченої вигоди, судовий збір у розмірі 1720,50 грн.

Рішення нормативно обґрунтоване ст.ст.526, 530, 550,625,1002,1007, 1046,1049,1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 193, 218, 224, 225, 226, 229, 230, 231,234 Господарського кодексу України.

Приватне підприємство «Вілс» з рішенням господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі № 905/8761/13 не погодилось та звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі №905/8761/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарським судом першої інстанції не дана належна оцінка п. 4.6. Договору дорученню №1-юр/13-03-2013 від 13.03.2013р., відповідно до умов якого довіритель зобов'язаний перерахувати на розрахунковий рахунок повіреного суму винагороди протягом п'яти робочих днів з моменту підписання акту здавання-приймання виконаних робіт ( надання послуг). Акт № 1 від 09.04.2013 року та акт № 3 від 07.06.2013 року, на думку апелянта, не є актами здавання-приймання виконаних робіт ,оскільки вони не визначають об»єм робіт, а фактично є актами взаємозвірки, а в Договорі відсутня умова відносно підпису та оплати відповідачем таких актів.

Також, господарським судом першої інстанції безпідставно був прийнятий розрахунок заборгованості, який наданий позивачем. Відповідно до п. 5.4 Договору, повірений починає виконувати дії, передбачені п. 2.1 договору негайно після отримання від довірителя заявки , а оскільки наданий позивачем список боржників не містить ні дати ні підпису довірителя, то на думку апелянта , такий список не можливо вважати заявкою, про що зазначено в п. 1.3 Договору , що не дає можливості встановити момент, з якого суми погашення боргу слід рахувати як отримані на виконання договору, а тому позивач не довів факт наявності у відповідача заборгованості за послуги, надані в березні-травні 2013 року по договору дорученню № юр/13-03-2013, що свідчить про наявність між сторонами розбіжностей відносно об'єму послуг, які зазначені в договорі та не може підтверджувати надання послуг в періодах та об'ємах, зазначених в позові.

Окрім того, на думку апелянта в оскаржуваному рішенні не надана належна оцінка договорам реструктуризаціі заборгованості по комунальним послугам.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 30.04.2014 року у справі № 905/8761/13 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Вілс» на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі №905/8761/13 повернуто заявникові на підставі пункту 4 статті 97 ГПК України .

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 року ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 30.04.2014 року у справі № 905/8761/13 скасована, справа направлена до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Автоматизованою системою розподілу Харківського апеляційного господарського суду апеляційних скарг (справ) між суддями суддею доповідачем у справі №905/8761/13 визначено суддю Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду для розгляду справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий - суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29 січня 2015 року (головуючий - суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.) апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження, розгляд скарги призначений 10 березня 2015 року о 10:30 год.

10.03.2015 року електронною поштою (вх.№ 3759) від Приватного підприємства «Український юридично-фінансовий центр» м. Київ надійшли заперечення на апеляційну скаргу, з додатками по тексту, які долучені до матеріалів справи, в яких позивач просить апеляційну скаргу відповідача - Приватного підприємства «Вілс» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі №905/8761/13 без змін.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 367 (а.с. 7, т.2).

10.03.2015 року електронною поштою (вх.№ 3757) від Приватного підприємства «Український юридично-фінансовий центр» м. Київ надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі №905/8761/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши усні пояснення представника відповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши обставини і матеріали справи, в тому числі наявні у ній докази, відповідність викладених в рішенні висновків цим обставинам і доказам, а також, перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2013р. між Приватним підприємством "Український юридично- фінансовий центр", м.Київ (повірений) та Приватним підприємством "Вілс", м.Артемівськ (довіритель) укладено договір доручення №1-юр/13-03-2013.

За умовами п. 2.1 Договору, довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов'язання в межах цієї угоди здійснювати юридичне супроводження підприємства комплекс юридичних та фактичних дій, направлених на стимулювання населення щодо сплати заборгованості довірителю за спожиті житлово - комунальні послуги, відповідно до письмових замовлень (вказівок) довірителя з метою представництва та захисту законних інтересів довірителя перед юридичними та фізичними особами.

Відповідно до п. 2.1.5 Договору, довіритель приймає від повіреного послуги та виплачує йому винагороду у строк та на умовах цього договору.

Пунктом 3.2.5 Договору передбачено, що повірений має право вимагати від довірителя виконання всіх своїх зобов'язань згідно цього договору.

Згідно п. 3.3.1 Договору, довіритель зобов'язаний з моменту надання відповідного замовлення і на протязі дії договору доручення, письмово (електронною поштою) погоджувати з повіреним вжиття будь-яких самостійних заходів, спрямованих на стягнення заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги з боржників, в тому числі укладання договорів про реструктуризацію боргу та інших документів направлених на погашення заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги заявки на яких містяться у відповідному замовленні.

За змістом п. 3.3.3 Договору, довіритель зобов'язаний забезпечити повіреного дійсною (актуальною на момент укладання цього договору) інформацією, документами, довідками, розрахунками їх оригіналами та/або належним чином оформленими копіями документів, іншими матеріалами, даними (в тому числі в електронному вигляді), які необхідні йому для виконання умов цього договору.

Пунктом 3.3.5 Договору передбачено, що довіритель зобов'язаний щомісячно, але в будь якому випадку не пізніше десятого числа місяця, який йде за розрахунковим, передати підписаний акт приймання - здачі виконаних робіт (наданих послуг), до якого обов'язково повинен додати списки боржників які погасили заборгованість та списки залишки заборгованості, для проведення звірення та розрахунків.

Відповідно до п. 3.3.6 Договору, довіритель зобов'язаний виплатити повіреному винагороду в термін, порядку та розмірі що зазначено у п. 4 цього договору.

Згідно п. 4.3 Договору, розрахунковим періодом для визначення розміру винагороди повіреного та зарахування винагороди на розрахунковий рахунок повіреного, - є один календарний місяць.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що базою для нарахування винагороди повіреному за розрахунковий період є сума заборгованості погашеної боржниками у розрахунковому місяці, яка фактично надійшла на розрахунковий рахунок довірителя за результатами виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.5 Договору, розмір винагороди повіреного, у відповідності до п.п. 4.2, п.п. 4.4 цього договору, складає 20% від суми заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги, погашено боржниками довірителя у наслідок виконання повіреним п.п. 2.1.1, п.п. 2.1.3 цього договору.

Згідно з п. 5.5 Договору, з моменту надання замовлення будь-яке погашення боржником, на якого подана заявка у встановленому цим договором порядку, вважається вчиненим за даним договором і є базою для нарахування винагороди повіреному. Після укладення цього договору, якщо довіритель укладав угоду ( договір про реструктуризацію боргу) з боржником, згідно якої сплата заборгованості боржником здійснюється частково або іншим способом в період дії договору між довірителем та повіреним, то базою для нарахування винагороди повіреному є розмір винагороди згідно п. 4.5 цього договору.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що довіритель зобов'язаний передавати повіреному в електронному вигляді та у вигляді письмового документа, підписаного уповноваженими представниками довірителя та завіреного печаткою підприємства, інформацію про оплату заборгованості боржниками за відповідний розрахунковий період із зазначенням залишків заборгованості протягом двох робочих днів з моменту отримання такої інформації, але в будь - якому випадку не пізніше 10 числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Проведення звірення та розрахунків за списками боржників які погасили заборгованість та за списками залишків заборгованості здійснюється у присутності уповноважених представників сторін цього договору.

Відповідно до п. 5.8 Договору, не вмотивована відмова довірителя від підписання акту здачі - приймання виконаних робіт не допускається.

Згідно з п. 6.0 Договору, моментом пред'явлення виконання доручення за цим договором вважається момент подання в електронному вигляді довірителем повіреному інформації про погашення заборгованості споживачами житлово - комунальних послуг ( за відповідний розрахунковий період).

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що за своєю правовою природою договір №1-юр/13-03-2013 від 13.03.2013р. є договором доручення та підпадає під правове регулювання норм ст.ст.1000-1010 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст .1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1001 Цивільного кодексу України, договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Статтею 1002 Цивільного кодексу України визначено що повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

За змістом ст. 1007 Цивільного кодексу України, довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Згідно положень статті 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено,що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.1 ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту ст. 224 Господарського кодексу України, випливає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що акт № 1 від 09.04.2013 року та акт № 3 від 07.06.2013 року не можливо вважати актами здавання-приймання виконаних робіт, оскільки вони не визначають об»єм робіт, а фактично є актами взаємозвірки, та що в Договорі відсутня умова відносно підпису та оплати відповідачем таких актів.

Відповідно до п. 4.6. Договору №1-юр/13-03-2013 від 13.03.2013р., довіритель зобов'язаний перерахувати на розрахунковий рахунок повіреного суму винагороди протягом п'яти робочих днів з моменту підписання акту прийняття-передачі виконаних робіт ( надання послуг).

Як було вірно встановлено господарським судом першої інстанції позивачем були направлені акти здавання-приймання виконаних робіт та рахунків на підставі наданих відповідачем даних: акт №1 від 09.04.2013р. здавання -приймання виконаних робіт на суму 57013,71грн., рахунок №168 від 09.04.2013р. на суму 11402,74грн.; акт №2 від 15.05.2013р. здавання-приймання виконаних робіт на суму 63518,81грн., рахунок №182 від 15.05.2013р. на суму 12703,76грн.; акт №3 від 07.06.2013р. здавання-приймання виконаних робіт на суму 32685,25грн., рахунок №193 від 07.06.2013р. на суму 6537,05грн.; акт №4 від 22.07.2013р. здавання-приймання виконаних робіт на суму 38908,97грн., рахунок №215 від 22.07.2013р. на суму 7781,79грн.

31.05.2013р. позивачем була надіслана на адресу відповідача претензія за №371 про часткову несплату винагороди за квітень 2013року.

14.06.2013р. відповідач в електронному вигляді надав відомості про сплату заборгованості боржниками за період з 13.03.2013р. по 31.05.2013р.

20.06.2013р. позивачем був направлений на адресу відповідача на підставі наданих відомостей відповідачем 14.06.2013р. аналіз за період роботи: 13.03.2013р.-01.06.2013р., лист №382, рахунок №198 від 20.06.2013р. про сплату недоперерахованої винагороди в сумі 9187,58грн.

02.07.2013 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №393 про сплату винагороди згідно рахунку №198 від 20.06.2013р. в сумі 9187,58грн., який був отриманий відповідачем 25.06.2013р.

19.07.2013р. позивачем було отримано лист відповідача, в якому були зазначені відомості про боржників із зазначенням суми боргу населення та суми винагороди позивача за період роботи: 13.03.2013р.-31.05.2013р.

Відповідно до останніх даних, наданих відповідачем, відраховується недоплачена винагорода позивача:

Населенням сплачено заборгованість за період березень - червень 2013р., у розмірі 220267,33 грн., а саме: за березень у розмірі 64401,56 грн.; за квітень у розмірі 64590,42 грн.; за травень у розмірі 63643,63 грн.; за червень у розмірі 27643,72 грн.

Винагорода складає 20% від стягнутої суми: за березень 12880,31 грн.; за квітень 12918,08 грн.; за травень 12728,73 грн.; за червень 5526,34 грн., всього у розмірі 44053,46 грн.

Отже, відповідачем на користь позивача, згідно актів виконаних робіт, треба було перерахувати суму винагороду у розмірі 44053,46 грн., однак, відповідачем було перераховано 27074,09 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума недоплаченої винагороди відповідача перед позивачем складає 16979,37 грн., що спростовує посилання апелянта на те, що господарським судом першої інстанції був необґрунтовано прийнятий розрахунок заборгованості, який наданий позивачем.

Також господарським судом першої інстанції дана належна правова оцінка договорам про реструктуризацію боргу у кількості 44 чоловік на суму 75713,95 грн. що відповідно до умов п.4.5. договору №1-юр/13-03-2013 від 13.03.2013р. складає винагороду позивача 15142,79грн.

Матеріалами справи також підтверджено, що 01.07.2013р. відповідачем в електронному вигляді були надані відомості про укладання договорів про реструктуризацію боргу у кількості 44 чоловік на суму 75713,95грн., що відповідно до умов п.4.5. договору №1-юр/13-03-2013 від 13.03.2013р. складає винагороду позивача 15142,79грн., оскільки якщо довіритель укладає угоду (договір про реструктуризацію боргу) з боржником, згідно якої сплата заборгованості боржником здійснюється частково або іншим способом в період дії договору між довірителем та повіреним, то підставою для нарахування винагороди повіреному є розмір винагороди згідно п.4.5. договору-доручення,яка залишилася несплаченою в період дії даного договору. Тобто, довіритель, уклавши договори про реструктуризацію боргу з боржниками перешкоджав повіреному отримувати винагороду, передбачену умовами договору-доручення, укладеного між сторонами.

А отже, оскільки, строк дії договору-доручення №1-юр/13-03-2013 до 31.12.2013р., то сума упущеної винагороди у розмірі 50000,00 грн., розраховується наступним чином: впродовж співпраці позивача та відповідача, щомісячно з боржників стягувалось приблизно 63000 - 65000 грн.

За таких обставин на думку колегії суддів, господарський суд першої інстанції вірно встановив, що винагорода позивача складала щомісячно 12000 - 13000 грн., відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, які б спростовували доводи, викладені позивачем, а позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції повно з'ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які відповідають фактичним обставинам справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі № 905/8761/13 - без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 99, 101, ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу - Приватного підприємства «Вілс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2014 року у справі № 905/8761/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 12.03.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.