РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015№5011-35/1874-2012

За позовомЛьвівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго"
до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії 2Нафтогаз України"
проспонукати до вчинення дії

Головуючий суддя Літвінова М.Є.

Судді Борисенко І.І.

Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Онищенко І.П. - представник за дов.

У судовому засіданні 23.02.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Львівське комунальне підприємство "Залізничнетеплоенерго" звернулось до суду з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про спонукання до вчинення дій, а саме підписати акти звіряння на списання заборгованості зі сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат та договори про припинення зобов'язання зі сплати заборгованості.

Позивач зазначав, що на виконання вимог Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (далі-Закону) списав заборгованість із сплати пені, 3 % річних та інфляційних. Позивачем направлено на адресу відповідача всі документи передбачені порядком списання, в тому числі акти звіряння заборгованості, яка підлягає списанню та договори про припинення зобов'язання. Однак, відповідач вказані документи на списання заборгованості не підписав, відповіді не надав, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

До господарського суду міста Києва за підсудністю надійшла справа господарського суду Львівської області №5015/187/12 за позовом Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про зобов'язання відповідача підписати акти звіряння на списання заборгованості.

Згідно автоматичного розподілу справи №5015/187/12, вказана справа передана на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2012 справа господарського суду Львівської області №5015/187/12 прийнята суддею Літвіновою М.Є. до свого провадження, справі присвоєно № 5011-35/1874-2012, розгляд справи призначено на 12.03.2012.

У судовому засіданні 12.03.2012 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 19.03.2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2012, провадження у справі зупинено на підставі п. 3 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України до завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду міста Києва суду від 28.03.2012 було зобов'язано сторін повідомити суд про усунення обстави, які стали підставою для зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2014, на підставі ст. 79 ГПК України, поновлено провадження у справі №5011-35/1874-2012, розгляд справи призначений на 14.04.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2014 розгляд справи відкладено на 28.04.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва 28.04.2014, на підставі ст. 79 ГПК України, провадження у справі №5011-35/1874-2012 зупинено до закінчення процесу реорганізації Дочірнього компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 провадження у справі №5011-35/1874-2012 поновлено, розгляд справи призначений на 23.02.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 судом із власної ініціативи призначено колегіальний розгляд справи №5011-35/1874-2012.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 10.02.2014 справу №5011-35/1874-2012 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І., суддя Босий В.П.

Ухвалою від 10.02.2015, справу прийнято до провадження колегії суддів, розгляд справи призначений на 23.02.2015.

Явку уповноважених представників в судове засідання визнано обов'язковою.

Представники позивача в судове засідання не з»явились, про дату та час розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи.

Відповідач надав суду відзив на позов в якому заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що позивач обрав не вірний спосіб захисту. Крім того, відповідач просив суд припинити провадження у справі в порядку п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 28.04.2014, суд повідомив сторонам, що заява позивача подана в порядку ст. 67 ГПК України буде вирішена по суті після поновлення провадження у справі.

Нормами статті 66 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї власної ініціативи вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи забезпечення позову, якими безпосередньо є: накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороно відповідачеві вчиняти певні дії; забороно іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, наведені у заяві про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому заява позивача є такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 23.02.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що позивач мав заборгованість перед відповідачем із сплати пені, 3 % річних та інфляційних 1 488 923,72 грн., нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий за договорами №06/09-1257 БО-21 від 23.09.2009, №06/09-1202 ТЕ-21 від 23.09.2009, №06/08-1648 БО-21 від 29.09.2008, про стягнення яких прийняті рішення у справі господарського суду Львівської області від 29.06.2011 у справі №5015/2312/11, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2011, рішенням господарського суду Львівської області від 29.06.2011 у справі №5015/2200/11, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.08.2011, рішенням господарського суду Львівської області від 07.06.2011 у справі №5015/1900/11, рішенням господарського суду Львівської області від 08.11.2010 у справі №23/89.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями вищевказаних судових рішень.

25.11.2011 позивач склав і затвердив протокол № 5 засідання комісії Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" з питань списання заборгованості за природний газ в сумі 320 146,39 грн. за договором №06/08-1648 БО-21 від 29.09.2008 та направив відповідачу згідно опису вкладення у цінний лист від 22.11.2011 та фіскального чеку №3097 від 22.11.2011.

18.11.2011 позивач склав і затвердив протокол №3 засідання комісії Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" з питань списання заборгованості за природний газ в сумі 1 168 777,33 грн. за договорами №06/09-1257 БО-21 від 23.09.2009, №06/09-1202 ТЕ-21 від 23.09.2009 та направив відповідачу згідно накладної кур'єрської служби доставки від 01.12.2011.

Повторно вказані протоколи позивачем направлені на адресу відповідача 10.04.2014, згідно опису вкладення у цінний лист та фіскального.

Відповідачу також були направлені акти звіряння заборгованості станом на 01.11.2011.

Заперечень щодо отримання вказаного листа разом з протоколом комісії відповідачем не надано суду.

Це підтверджується наявними у справі копіями вказаних протоколів та поштовими документами, поясненнями сторін.

Також, як свідчать матеріали справи (описи вкладення у цінні листи), позивач направив на адресу відповідача по два примірники оформленого з боку позивача договорів про припинення зобов'язання внаслідок списання, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", для підпису, скріплення печатки та повернення одного примірника.

Однак, слід зазначити, що обов'язковість укладення договору про списання заборгованості у зв'язку з прямою вказівкою закону, спростовується тим, що ним такої вказівки не передбачено, а встановлення лише визначення заборгованості у відповідних договорах, що укладаються між учасниками списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України (таким договором є договір про поставку газу).

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з виконанням ними положень Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Відповідно до вимог п. 2.2 ст. 2 цього Закону на умовах, визначених цим Законом, підлягає списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Порядок списання заборгованість за природний газ та електричну енергію затверджений постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" № 894 від 8 серпня 2011 року (далі-Порядок)

Згідно з вимогами Порядку для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу (п. 6).

Заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 р. по 1 січня 2011 р., щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України (п. 7).

Учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 р. кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості (п. 8).

Виходячи з указаних вимог чинного законодавства списання заборгованості, у т.ч із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, проводиться учасниками процедури списання виключно на підставі протоколу відповідної комісії.

Чинне законодавство не передбачає надання згоди кредитором або вчинення ним інших зустрічних дій для такого списання. Питання невідображення у бухгалтерському обліку кредитора списання заборгованості не впливає на права та обов'язки позивача, пов'язанні з виконанням Закону.

Доказів визнання в установленому порядку недійсним правочину щодо списання позивачем спірної заборгованості суду не надано.

Отже, спірна заборгованість позивача є списаною на підставі протоколу комісії №5 від 25.11.2011 та № 3 від 18.11.2011 затвердженого її головою, а тому відповідач не може бути примушений будь-якими діями підтверджувати погодження списання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 18.07.2013 №5011-72/9524-2012.

Тобто, односторонній протокол комісії з питань списання заборгованості є достатньою правовою підставою для списання заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій, відповідно до п. 2.2. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 15.10.2013 у справі № 5011-27/6245-2012).

Додатково відповідач суду повідомив, що на виконання рішень господарського суду Львівської області на які позивач посилається в позовній заяві, були видані накази, які в подальшому визнані такими, що не підлягають виконанню з посиланням на положення п. 2.2 ст. 2 Закону України "Про деякі питання списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" (копії процесуальних документів в матеріалах справи).

Таким чином, враховуючи, що права позивача у спірних правовідносинах відповідачем не порушені, тому у позові слід відмовити.

Інші заперечення відповідача викладені у відзиві не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Витрати по сплаті судового збору згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 27.02.2015.

Головуючий суддя М.Є. Літвінова

Судді І.І. Борисенко

В.П. Босий