КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 910/24945/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Громак В.О..

від позивача - Яценко Є.О.представник за довіреністю;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року

по справі № 910/24945/14 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна"

про стягнення 4 161,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року по справі №910/24945/14 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно та неповно з'ясовані обставини справи, а також було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, також господарським судом міста Києва не взято до уваги рахунок фактуру від 19.11.2013 року як належний доказ на підтвердження розміру витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом застрахованного транспортного засобу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" прийнято до провадження.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 року змінено склад колегії у зв'язку із перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить суд рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" своїх представників в судове засідання не направило. Про причини неявки суд не повідомило.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Разом з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду хоче звернути увагу відповідача на положення статті 22 Господарського процесуального кодексу України, за якою сторони мають добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Не з'явлення в судове засідання та неодноразові клопотання про відкладення свідчать про штучне затягування судового процесу, що суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням обставин конкретної справи може розцінюватись господарським судом як зловживання процесуальними правами.

За таких обставин справа розглядається за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином.

У відповідності до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

06.08.2013 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, (далі - позивач) та фізичною особою Дідковською Богданою Володимирівною (далі - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 28-2802-13-00252./а.с.8-9/.

Відповідно до предмету Договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "HYUNDAI" із державним номерним знаком АА8058МН (далі - застрахований ТЗ).

Згідно довідки виданої УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 06.11.2013 на дворовій території будинку по вул. Березняківській у місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "Mercedes-Benz" із державним знаком AА2650КТ, яким керував Михайлюк Станіслав Дмитрович./а.с.12/

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.12.2013 у справі № 755/28947/13-п встановлено, що ДТП трапилося внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм Михайлюком Станіславом Дмитровичем (далі - винна особа) у зв'язку з чим, вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення./а.с.14/.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Згідно ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Згідно рахунку-фактури від 19.11.2013 №АБ-0003868, виставленого позивачеві товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОБЕРЕГ" загальна вартість відновлюваного ремонту застрахованого ТЗ складає 6.077,35 грн. /а.с.20/.

Позивачем на підставі Договору добровільного страхування та рахунку від 19.11.2013 № АБ-0003868 здійснено розрахунок, згідно якого сума страхового відшкодування складає 5161,75 грн. Вказану суму було перераховано позивачем платіжним дорученням від 29.11.2013 № 21795 на поточний рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОБЕРЕГ" /а.с.21/.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, позивач є саме тією особою, до якої перейшло право вимоги страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі Договору добровільного страхування.

Вимогами ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно інформації, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України, станом на момент настання ДТП, транспортний засіб - "Mercedes-Benz" із державним знаком AА2650КТ, яким керувала винна особа, згідно Полісу серії АС № 3999898 (далі - Договір обов'язкового страхування) забезпечений страховиком - приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНА" (далі - відповідач), а особою, що уклала із відповідачем вказаний Договір, тобто цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем, є Заєць Олег Григорович Відповідно до Договору обов'язкового страхування ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50.000,00 грн, а франшиза - 1.000,00 грн.

Таким чином, позивач має право звортньої вимоги до відповідача у розмірі 4 161,75 грн. Позивач звертався до відповідача з претензією від 30.07.2014 № 450-04-1/17 в якій викладена вимога про відшкодування страхової виплати./а.с.22/.

Відмовляючи в задоволенні позову господарський суд міста Києва, посилається на відсутність в матеріалах справи звіту або висновків експерта (експертне дослідження або інший документ), який би підтверджував розмір матеріального збитку, завданого страхувальникові застрахованого ТЗ внаслідок ДТП, та який міг би бути оцінений судом, як належний доказ з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що підлягає відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з цим, рахунок-фактура від 19.11.2013 № АБ-0003868 не може вважатися належним підтвердженням розміру витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом застрахованого транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Однак, Київський апеляційний господарський суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

За приписами ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Київський апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що звіт про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (ктз), є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яка необхідна для відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

З огляду на викладене, належним та допустимим доказом розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ""HYUNDAI" із державним номерним знаком АА8058МН, є саме рахунок-фактура № АБ-0003868 від 19.11.2013р., виставлений ТОВ "Автоберег" власнику вказаного автомобіля, оскільки зазначений рахунок підтверджує реальні витрати, необхідні для проведення відновлювального ремонту пошкодженого при ДТП транспортного засобу. Відтак, визначення позивачем розміру збитків та розміру страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури № АБ-0003868 від 19.11.2013р відповідає умовам договору № 28-2802-13-00252 від 06.08.2013 року.

Поряд з цим у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у листі від 19.07.2011 року щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди та визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічну правову позицію займає Вищий господарський суду України у своїй постанові №910/7163/14 від 10.12.2014 року.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 4 161,75 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права є однією з підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, відтак, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська страхова група» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року по справі № 910/24945/14 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (код 30636550, 02140, м.Київ, вул.Ревуцького, 42-г) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (код 30859524, 03038, м. Київ, вул. І.Федорова 32-а) 4,161 (чотири тисячі шістдесят одна)грн.75коп. шкоди, 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (код 30636550, 02140, м.Київ, вул.Ревуцького, 42-г) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (код 30859524, 03038, м. Київ, вул. І.Федорова 32-а) 913, (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4.Доручити господарському суду міста Києва видачу відповідних наказів.

5.Матеріали справи № 910/24945/14 повернути до господарського суду міста Києва.

6.Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко