ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

05.03.15р. Справа № 904/1722/15

Суддя господарського суду Крижний О.М., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джеміус", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Гранд Дистриб'юшн", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 134 900,00 грн. та визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Джеміус" звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Гранд Дистриб'юшн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Джеміус" суму основного боргу у розмірі 134 900,00 грн. за договором № 19 від 26.06.2014 року;

- визнати недійсним договір № 19 від 26.06.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеміус" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Гранд Дистриб'юшн".

Позовна заява підлягає поверненню з наступних підстав.

1) Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Окрім майнової вимоги про стягнення основного боргу у сумі 134 900,00 грн., позивач заявив немайнову вимогу про визнати недійсним договору № 19 від 26.06.2014 року.

Отже, позивач заявив позовні вимоги одночасно майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Позивач оплатив судовий збір у сумі 2 698,00 грн. в підтвердження чого додав до позову квитанцію № 0.0.356175020.1 від 03.03.2015 року.

Разом з тим, окрім сплати судового збору за майнову вимогу у сумі 2 698,00 грн., позивач, також, повинен сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру у сумі 1218,00 грн.

Таким чином, загальна сума судового збору, який підлягає оплаті становить 3 916,00 грн.

Позивач сплатив судовий збір лише за вимогу майнового характеру, тому судовий збір не оплачений у належному розмірі.

2) Відповідно до п.6 ч.1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. При чому, відповідно до законодавчої техніки, використаної при конструюванні ст.63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви без розгляду у вказаному випадку є не правом, а обов'язком суду.

Відповідно до ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Однак, з доданого до позову опису вкладення до цінного листа вбачається, що на адресу відповідача направлені не всі додані до позову матеріали. Так, в описі вкладення в цінний лист зазначено лише наступне: "позовна заява про стягнення суми боргу (з додат. на 9 арк.)".

У той же час, позивач надав до суду позовну заяву на 3-х аркушах та додатки на 53-х аркушах.

Таким чином, на адресу відповідача не направлені всі документи, які направлені до суду, тому надані до суду докази направлення відповідачу копії позову та доданих до нього матеріалів не є належними.

З цього приводу суд зазначає, що позивач користується ст.56 ГПК України у редакції, що не є чинною.

Так, дійсно, ст.56 Господарського процесуального кодексу України мала наступну редакцію: "Позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає".

Однак Законом України № 3382-VI від 19 травня 2011 року "Про внесення зміни до статті 56 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку надсилання копії позовної заяви" встановлено обов'язок позивача надсилати копії всіх доданих до позовної заяви документів.

З урахуванням змін згідно із Законом України №5288-VI від 18 вересня 2012 року ч.1ст.56 ГПК України викладена у наступній редакції: "Позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення".

Пунктом 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у разі, коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії позовної заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК.

Отже, за змістом наведених положень законодавства позивач при подачі позову зобов'язаний надіслати відповідачу додані до позову документи в незалежності від того, чи має їх відповідач.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Національним законодавством України (ст. 56 ГПК України) передбачено забезпечення права відповідача на інформацію про подану позовну заяву - шляхом встановлення обов'язку позивача надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів до порушення провадження у справі.

Таким чином, право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції, включає в себе обов'язок позивача належним чином інформувати відповідача про подання позову до суду шляхом направлення на його адресу копії позовної заяви з додатками. Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обов'язку, не буде відповідати ст. 6 Конвенції.

Також суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 року по справі № 5/5005/7237/2012, оцінка судом виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

На підставі викладеного, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток:

- позовна заява з додатками на 56 аркушах, у тому числі оригінал квитанції № 0.0.356175020.1 від 03.03.2015 року про сплату судового збору у розмірі 2 698,00 грн.

Суддя О.М. Крижний