Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" лютого 2015 р. Справа № 906/78/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Голубнича І.Ю. - довіреність від 06.01.2015;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп"

до Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод"

про стягнення 142414,73 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 142414,73 грн. заборгованості, з яких: 94999,99 грн. - основний борг, 18780,53 грн. - пеня, 3383,35 грн. - 3% річних, 25250,86 грн. - інфляційні.

17.02.2015 позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 1602.2015 за вих. №580, згідно якої позивач просить стягнути 47414,74 грн.. з яких 18780,53 грн. - пеня, 3383,35 грн. - 3% річних та 25250,86 грн. - інфляційні.

Враховуючи передбачене ст.22 ГПК України право позивача на зміну підстави або предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, відмову від позову або зменшення розміру позовних вимог, вказана заява не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, вищевказана заява про зменшення позовних вимог за вих. №580 від 16022015 приймається господарським судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, зазначені в заяві про зменшення розміру позовних вимог, підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Також 17.02.2015 факсимільним зв'язком надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням юриста.

З приводу даного клопотання господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Тому враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (постачальник/позивач) та Публічним акціонерним товариством "Коростенський машинобудівний завод" (покупець/відповідач) було укладено договір поставки №461/К (а.с. 8-10), відповідно до якого за цим договором постачальник зобов'язаний у порядку та строки, встановлені договором, передати у власність покупця нержавіючий металопрокат, асортимент, кількість і ціна якого вказуються у специфікації/ях та/або в рахунках на оплату, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується вийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п.п. 1.1. договору).

Постачальник поставляє покупцю товар окремими партіями (п.п. 2.1. договору).

Пунктом 3 сторони погодили умови оплати товару, а саме:

3.1. Всі розрахунки заданим договором відбуваються виключно в національній валюті України - гривні.

3.2. Оплата здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

3.3. Порядок розрахунків: 100 % передплата, якщо інше не обумовлене у специфікації.

3.4. Загальна сума договору складається із вартості всіх партій товару у відповідності до видаткових накладних, що були поставлені за цим договором за період його дії.

Згідно п.п. 7.2. договору у випадку порушення строку оплати за товар, що поставляється, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2016.

Також 28.01.2014 сторонами у справі було підписано специфікацію №6 (а.с. 11), відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар на протязі 50-ти банківських днів після отримання продукції шляхом перерахування коштів на розрахункових рахунок постачальника в розмірі 100% вартості поставленого товару.

На виконання умов договору №461/К від 09.01.2014 відповідачу було поставлено товар згідно видаткових накладних №2001362 від 31.01.2014 на суму 138029,99 грн. (а.с. 13) та №201666 від 06.02.2014 на суму 63072,01 грн. (а.с. 24).

Товар, поставлений за видатковою накладною №2001362 від 31.01.2014 відповідач оплатив в сумі 93030,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 15-22).

Крім цього, товар поставлений згідно видаткової накладної №201666 від 06.02.2014 Публічне акціонерне товариство "Коростенський машинобудівний завод" оплатило в сумі 13072,01 грн., підтвердженням чого є копія платіжного доручення №779 від 24.09.2014 (а.с. 26).

За таких обставин заборгованість за поставлений товар станом на день подачі позову до суду становила 94999,99 грн. (борг по видаткові накладній №2001362 від 31.01.2014 - 44999,99 + борг по видатковій накладній №201666 від 06.02.2014 - 50000,00 грн.).

06.02.2015 відповідач сплатив основний борг в сумі 95000,00 грн., на підтвердження чого подав копію платіжного доручення №84 від 06.02.2015.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунки позивача, господарський суд вважає останні вірними, а вимогу про стягнення пені в сумі 18780,53 грн. такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, наведеного в позовній заяві (а.с. 3), сума 3% річних та інфляційних складає відповідно 3383,35 грн. та 25250,86 грн.

Перевіривши дані розрахунки, господарський суд погоджується з нарахуванням 3% річних та вважає за необхідне зазначити, що вірним є нарахування інфляційних в сумі 26816,05 грн.

Відповідно ст.. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога про стягнення інфляційних в сумі 25250,86 грн. підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 18780,53 грн. - пеня, 3383,35 грн. - 3% річних та 25250,86 грн. - інфляційні обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, господарський суд вважає за потрібне повернути позивачу 1900,00 грн. сплаченого судового збору у зв'язку з зменшенням розміру позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод" (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. В Сосновського, 65, ід. код 00203134)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (49000, м.Дніпетровськ, вул. Шолом-Алейхема, 5, ід. код 36441934) 18780,53 грн. - пені, 3383,35 грн. - 3% річних та 25250,86 грн. - інфляційних, а також 948,30 грн. сплаченого судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (49000, м.Дніпетровськ, вул. Шолом-Алейхема, 5, ід. код 36441934) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1900,00 грн., сплачений згідно платіжного доручення №162703 від 14.01.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.02.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - відповідачу (рек. з повід.)