РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/157/15-г
За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Дирекція з утримання

та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста

Києва»

про стягнення 98139,66 грн.

Суддя Демидов В.О.

Секретар с/з Рибіна В.Л.

Представники сторін:

від позивача: Іванкіна Ю.Б.;

від відповідача: Стуалов А.В.

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва» (далі - відповідач) на свою користь 98139,66 грн., з яких: 34857,44 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, 12957 грн. - 3% річних, та 50325,23 грн. - збитки внаслідок інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №13/2000-ТЕ-41 від 28.12.2012 та додаткових угод до нього внаслідок систематичного прострочення оплати за поставлений у січні-грудні 2013 року природний газ.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявив про сплив позовної давності щодо заявлених вимог в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 12.01.2015 позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнята до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 05.02.2015.

Ухвалою суду від 15.02.2015 розгляд справи у зв'язку з неявкою представників відповідачів, було відкладено до 23.02.2015.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

28.02.2012 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2000-ТЕ-41 (далі за текстом - договір) (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році та у першому півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надала - газ), на умовах цього договору.

До зазначеного договору в подальшому сторонами укладалися додаткові угоди (№1 від 01.11.2013, №2 від 31.12.2013).

Пунктом 6.1 договору від 28.12.2012 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% грошової оплати протягом місяці поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору від 28.12.2012 позивачем було поставлено на користь відповідача природного газу на загальну суму 490465,6 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу (від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 31.05.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013, від 31.08.2013, від 30.09.2013, від 24.01.2014, від 24.01.2014, від 24.01.2014).

Відповідач свої грошові зобов'язання за договором від 28.12.2012 виконував невчасно, періодично порушував встановлені договором строки оплати за поставлений у січні-грудні 2013 року природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про рух коштів по рахункам та не заперечується відповідачем, у зв'язку з чим позивачем було нараховано відповідачеві заявлену до стягнення суму пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Станом на день подання позовної заяви до місцевого господарського суду заборгованість за основним зобов'язанням у відповідача перед позивачем за договором від 28.12.2012 відсутня.

Пунктом 9.3 договору від 28.12.2012 сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з вимогами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Разом з тим, пунктом 7.2 договору від 28.12.2012, зокрема, передбачено, що у разі невиконання покупцем п.6.1 умов зазначеного договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши перевірку заявленого до стягнення розміру пені та враховуючи доведеність матеріалами справи неналежного виконання відповідачем умови договору, суд вважає правомірною вимогу про стягнення з Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва» пені у сумі 34857,44 грн., нарахованої за прострочення оплати за поставлений у січні-грудні 2013 року природний газ.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив перевірку розрахунку інфляційних втрат, які нараховані за зобов'язаннями січня 2013: за періоди лютий-липень 2013, серпень-вересень 2013, жовтень-листопад 2013, грудень 2013-лютий 2014, березень-червень 2014, березень 2013; за зобов'язаннями лютого 2013: за період березень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями березня 2013: за період квітень 2013-червень 2014; за зобов'язання квітня 2013: за період травень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями травня 2013: за період червень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями червня 2013: за період липень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями липня: за період серпень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями серпня 2013: за період вересень 2013-червень 2014; за зобов'язання вересня 2013: за період жовтень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями жовтня 2013: за період листопад 2013-червень 2014; за зобов'язаннями листопада 2013: за період грудень 2013-червень 2014; за зобов'язаннями грудня 2013: за період січень-червень 2014.

Також, судом здійснено перевірку розрахунку розміру 3% річних, які нараховані за зобов'язаннями січня 2013: за період 14.02.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями лютого 2013: за період 14.03.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями березня 2013: за період 14.04.2013-03.07.2014; за зобов'язання квітня 2013: за період 14.05. 2013-03.07.2014; за зобов'язаннями травня 2013: за період 14.06.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями червня 2013: за період 14.07.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями липня: за період 14.08.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями серпня 2013: за період 14.09.2013-03.07.2014; за зобов'язання вересня 2013: за період 14.10.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями жовтня 2013: за період 14.11.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями листопада 2013: за період 14.12.2013-03.07.2014; за зобов'язаннями грудня 2013: за період 14.01.2014-03.07.2014.

З огляду на те, що відповідач прострочував виконання зобов'язання, та здійснивши перевірку наданого позивачем розгорнутого розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати за поставлений у січні-грудні 2013 року природний газ у розмірі 12957 грн. та 50325,23 грн. відповідно, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Разом з тим суд відхиляє заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відтак, зважаючи на те, що сторони у п.9.3 договору від 28.12.2012 погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років, до спірних правовідносин не може бути застосовано строк позовної давності у 1 рік.

Виходячи з викладеного, заявлене клопотання відповідача про застосування строку позовної давності судом не може бути прийняте до уваги.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82,84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва» (ідентифікаційний код: 3637999, адреса: 03134, м. Київ, Святошинський район, вул. Симиренка, будинок 17) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код: 20077720, адреса: 01001 м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6) пеню у розмірі 34857,44 грн., 3% річних у розмірі 12957 грн., 50325,23 грн. - збитки внаслідок інфляції, а також судовий збір у розмірі 1962,78грн. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

23.02.2015 в судовому засіданні у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 02.03.2015.

Суддя В.О.Демидов