ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.03.15р. Справа № 904/944/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Дніпропетровська Будівельна Компанія" (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" (м.Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором підряду № 518 по виконанню капітального ремонту 285 п.м. залізничної колії від 20.05.2013 в загальному розмірі 926 804 грн. 42 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача : Яструб О.П. - юрист (довіреність № 1 від 27.01.2015)

від відповідача: Сириця І.Ю - представник (довіреність № 49 від 03.12.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Дніпропетровська будівельна компанія" (далі-позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" (далі-відповідач) заборгованість за договором підряду № 518 від 20.05.2013 в загальному розмірі 926 804 грн. 42 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 761 560 грн. 10 коп. - основний борг;

- 48 743 грн. 10 коп. - пеня;

- 88 341 грн. 05 коп. - інфляційні втрати;

- 28 160 грн. 17 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 518 від 20.05.2013 в частині повної та своєчасної оплати виконаної позивачем роботи по капітального ремонту 285 п.м. залізничної колії, що була прийнята відповідачем відповідно до актів № 1 від 04.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 943 806 грн. 10 коп. та акту № 1 від 25.11.2013 за листопад 2013 року на суму 17 754 грн. 00 коп., але оплачена лише частково, та, відповідно, наявністю боргу у сумі 761 560 грн. 10 коп. На підставі пункту 9.3. договору за прострочення відповідачем оплати виконаних робіт позивач нарахував та просить суд стягнути пеню в сумі 48 743 грн. 10 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача втрати від інфляції у сумі 88 341 грн. 05 коп. та 3% річних у сумі 28 160 грн. 17 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 03.03.2015.

У судовому засіданні 03.03.2015 представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, відзиву на позов не подав, але проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на скрутне фінансове становище свого підприємства та відсутність коштів для погашення заборгованості за виконані згідно договору підряду № 518 від 20.05.2013 роботи, у зв'язку з чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 20.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша Дніпропетровська будівельна компанія" (далі-підрядник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" (далі-замовник, відповідач) було укладено договір підряду № 518 (далі - договір) (а.с.15-18), відповідно до пункту 1.1. якого підрядник прийняв на себе зобов'язання по виконанню наступних робіт: виконання капітального ремонту 285 п.м. залізничної колії (підходи на з'їзд 63-61) з рейками Р 50 на дерев'яних шпалах та стрілочних переводів №№ 4, 5, 7, 13, 15, 31, 38, 53, 56, 58, 60, 62, 77, 79 М1/9 Р50 на дерев'яних брусах та щебеневому баласті. Роботи будуть виконуватися на території ПАТ "Інтерпайп Дніпровтормет", за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Липова, 1, відповідно до затвердженої кошторисної документації та технічних вимог. Замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи на умовах договору. Роботи виконуються з матеріалів підрядника (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Строк виконання робіт: 75 календарних днів з моменту підписання сторонами договору (пункт 3.1. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання договірних обов'язків (пункт 11.1. договору).

Згідно з пунктами 2.1. та 2.3. договору загальна сума договору, згідно кошторису складає: 801 300 грн. 08 коп., крім того ПДВ 20% - 160 260 грн. 02 коп. Разом з ПДВ - 961 560 грн. 10 коп. Вартість матеріалів є частиною загальної суми договору та складає 687 094 грн. 00 коп., крім того, ПДВ 20% - 137 418 грн. 80 коп. Разом з ПДВ - 824 512 грн. 80 коп. Кошторис, затверджений уповноваженими уповноваженими представниками сторін, є невід'ємною частиною договору. Договірна ціна є твердою.

Так, у довідках про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) за жовтень 2013 року (а.с.19) та листопад 2013 року (а.с.41), позивачем та відповідачем були погоджені найменування об'єктів, черг та пускових комплексів, а також вартість виконаних робіт та витрати в сумі 943 806 грн. 10 коп. та 17 754 грн. 00 коп., відповідно.

Також сторонами була підписана договірна ціна на будівництво - капітальний ремонт 285 п.м. залізничної колії (підходи та з'їзд 63-61) з рейками Р 50 на дерев'яних шпалах та стрілочних переводів №№ 4, 5, 7, 13, 15, 31, 38, 53, 56, 57, 58, 60, 61, 62, 77, 79 М1/9 Р50 на дерев'яних брусах та щебеневому баласті, що здійснюється у 2013 році в сумі 961 560 грн. 10 коп. (а.с.20-21).

Крім того сторонами погоджений локальний кошторис № 5-1-1 на капітальний ремонт 285 п.м. залізничної колії (підходи та з'їзд 63-61) з рейками Р 50 на дерев'яних шпалах та стрілочних переводів №№ 4, 5, 7, 13, 15, 31, 38, 53, 56, 57, 58, 60, 61, 62, 77, 79 М1/9 Р50 на дерев'яних брусах та щебеневому баласті, складений станом на 07.03.2013 (а.с.22-27), а також підсумкова відомість ресурсів (а.с.28-31).

На виконання умов договору у жовтні 2013 року та у листопаді 2013 року позивачем були виконані будівельні роботи з капітального ремонту 285 п.м. залізничної колії (підходи на з'їзд 63-61) з рейками Р 50 на дерев'яних шпалах та стрілочних переводів №№ 4, 5, 7, 13, 15, 31, 38, 53, 56, 58, 60, 62, 77, 79 М1/9 Р50 на дерев'яних брусах та щебеневому баласті.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2., 5.3. та 5.4. договору приймання і оцінка виконаних робіт здійснюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін двостороннього акту здачі-приймання виконаних робіт, який є невід'ємною частиною договору. Підрядник протягом 3 календарних днів з моменту закінчення виконання робіт повідомляє замовника про закінчення робіт та направляє 2 примірника акту здачі-приймання виконаних робіт. Замовник протягом 5 календарних днів з дня отримання повідомлення про закінчення виконання робіт повинен прийняти роботу, підписати акти здачі-приймання виконаних робіт і 1 екземпляр акту здачі-приймання виконаних робіт повернути підряднику або надати підряднику письмово мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт. У випадку мотивованої відмови замовника прийняти виконані роботи, сторонами складається двосторонній акт з переліком виявлених дефектів і недоробок. В цьому випадку всі виправлення в роботі здійснюються силами та за рахунок підрядника в строк до 10 календарних днів.

Так, виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується актом № 1 від 04.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 943 806 грн. 10 коп. та актом № 1 від 25.11.2013 за листопад 2013 року на суму 17 754 грн. 00 коп. (а.с.32-34, 38-39).

Відповідно до пункту 2.2. договору замовник здійснює оплату виконаних робіт на поточний рахунок підрядника протягом 75 календарних днів з моменту підписання акта здачі-приймання виконаних робіт, на підставі наданого підрядником рахунку, за умови надання податкової накладної.

Так, у строки, визначені пунктом 2.2. договору, оплата виконаних позивачем робіт з капітального ремонту 285 п.м. залізничної колії (підходи на з'їзд 63-61) з рейками Р 50 на дерев'яних шпалах та стрілочних переводів №№ 4, 5, 7, 13, 15, 31, 38, 53, 56, 58, 60, 62, 77, 79 М1/9 Р50 на дерев'яних брусах та щебеневому баласті здійснена у повному обсязі не була, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 761 560 грн. 10 коп. Так, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо вчасної оплати виконаних будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 761 560 грн. 10 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Так, позивачем та відповідачем у пунктах 2.1. та 2.3. договору було визначено, що загальна сума договору, згідно кошторису складає 961 560 грн. 10 коп. з ПДВ. Вартість матеріалів є частиною загальної суми договору та складає 824 512 грн. 80 коп. з ПДВ. Договірна ціна є твердою.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У пункті 5.1. договору сторонами узгоджено, що приймання і оцінка виконаних робіт здійснюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін двостороннього акту здачі-приймання виконаних робіт, який є невід'ємною частиною договору.

З урахуванням вказаного пункту договору позивачем та відповідачем було підписано акт № 1 від 04.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 943 806 грн. 10 коп. та акт № 1 від 25.11.2013 за листопад 2013 року на суму 17 754 грн. 00 коп., згідно яких виконавцем були виконані роботи обумовлені пунктом 1.1. договору; загальна вартість робіт з ПДВ - 961 560 грн. 10 коп.

До кожного акту додана відомість витрачених ресурсів витрат підрядника (витрати - по факту), якими підтверджується відповідність вартості витрат тим, що були узгоджені сторонами до початку виконання робіт (а.с.35-36,40).

Так, судом встановлено, що роботи виконані за даними актами у повній мірі відповідають роботам, що визначені умовами договору (пункт 1.1.) та за вартістю узгоджується із кошторисом, довідками про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати), а також договірною ціною.

Отже, позивач виконав роботи, а відповідач їх прийняв на загальну суму 961 560 грн. 10 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року та листопад 2013 року, які підписані та скріплені печатками сторін.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості виконання робіт. А також, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень. Позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Так, згідно пункту 2.2. договору замовник здійснює оплату виконаних робіт на поточний рахунок підрядника протягом 75 календарних днів з моменту підписання акта здачі-приймання виконаних робіт, на підставі наданого підрядником рахунку, за умови надання податкової накладної.

Враховуючи положення вказаного пункту договору, позивачем було виставлено:

- рахунок на оплату № 80 від 10.10.2013 на суму 943 806 грн. 10 коп.;

- рахунок на оплату № 83 від 27.11.2013 на суму 17 754 грн. 00 коп.

В порушення умов пункту 2.2. договору та вище вказаних положень закону, відповідачем виконані роботи були оплачені лише частково - в сумі 200 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6492 від 27.12.2013 (а.с.43). Станом на день розгляду справи, доказів повної оплати виконаних позивачем робіт суду не надано.

Крім того, з урахуванням порушення відповідачем строків оплати виконаних робіт, позивачем на адресу відповідача направлявся лист № 10 від 03.03.2014 щодо здійснення оплати в десятиденний строк, а також претензія № 106 від 06.11.2014, які не були задоволені відповідачем.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 2.2. договору, строк оплати виконаних позивачем будівельних робіт на залишкову суму 761 560 грн. 10 коп. є таким, що настав.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З приводу заперечень відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За статтею 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається випадком, внаслідок якого боржник може бути звільнений від відповідальності. Тому відсутність коштів у відповідача не може бути підставою для звільнення його від відповідальності. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач є юридичною особою, а відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

При цьому, суд відзначає, що на підставі укладеного договору між сторонами виникли господарські відносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які перебувають у скрутному фінансовому становищі.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 761 560 грн. 10 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, а отже позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 761 560 грн. 10 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно у пункті 9.3. договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, була нарахована пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем за наступними періодами:

- з 19.12.2013 по 27.12.2013 на суму 943 806 грн. 10 коп.;

- з 27.12.2013 по 26.05.2014 на суму 743 806 грн. 10 коп.;

- з 09.02.2014 по 31.01.2015 на суму 17 754 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, з урахуванням пункту 2.2. договору, судом було визначено, що кінцевий термін оплати виконаних за актом № 1 від 04.10.2013 робіт - 18.12.2013, а за актом № 1 від 25.11.2013 - 10.02.2014.

При цьому, судом враховано, що відповідачем 27.12.2013 було здійснено часткову оплату виконаних позивачем робіт на суму 200 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що розрахунок пені, здійснений позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки при його здійсненні невірно визначений початок періоду прострочення за актом № 1 від 25.11.2013 (позивач зазначив 09.02.2014), невірно визначений кінцевий період, з урахуванням проплати відповідачем (27.12.2013), крім того розрахунок здійснений з порушенням вимог статті статтею 232 Господарського кодексу України.

Згідно пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, судом визначено, що розрахунок пені необхідно здійснювати за наступними періодами:

за актом № 1 від 04.10.2013:

- з 19.12.2013 по 26.12.2013 на суму 943 806 грн. 10 коп.;

- з 27.12.2013 по 19.06.2014 на суму 743 806 грн. 10 коп.;

за актом № 1 від 25.11.2013:

- з 11.02.2014 по 11.08.2014 на суму 17 754 грн. 00 коп.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем, здійснивши власний розрахунок пені за вказаними періодами, судом визначена сума, яка є більшою ніж заявлена позивачем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума пені в розмірі 48 743 грн. 10 коп., а клопотання в порядку пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні позивачем не подано, а також беручи до уваги пункт 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми пені. Тому вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 48 743 грн. 10 коп. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем будівельних робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані інфляційні втрати в сумі 88 341 грн. 05 коп. та 3% річних в сумі 28 160 грн. 17 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Так, під час здійснення розрахунку інфляційних втрат позивачем не були враховані вказані положення, а отже розрахунок позивача визнаний судом таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, судом визначено, що розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати за наступними періодами:

за актом № 1 від 04.10.2013:

- з 01.01.2014 по 31.01.2015 на суму 743 806 грн. 10 коп.;

за актом № 1 від 25.11.2013:

- з 01.03.2014 по 31.01.2015 на суму 17 754 грн. 00 коп.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаними періодами, судом визначена сума, яка є більшою ніж заявлена позивачем.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних втрат в розмірі 88 341 грн. 05 коп., а клопотання в порядку пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні позивачем не подано, а також беручи до уваги пункт 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат. Тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 88 341 грн. 05 коп. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 28 160 грн. 17 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки при його здійсненні невірно визначений початок періоду прострочення за актом № 1 від 25.11.2013 (позивач зазначив 09.02.2014), а також невірно визначений кінцевий період, з урахуванням проплати відповідачем (27.12.2013), крім того, розрахунок здійснений арифметично невірно.

Так, судом визначено, що розрахунок пені необхідно здійснювати за наступними періодами:

за актом № 1 від 04.10.2013:

- з 19.12.2013 по 26.12.2013 на суму 943 806 грн. 10 коп. (620 грн. 58 коп.);

- з 27.12.2013 по 31.01.2015 на суму 743 806 грн. 10 коп. (24 515 грн. 03 коп.);

за актом № 1 від 25.11.2013:

- з 11.02.2014 по 31.01.2015 на суму 17 754 грн. 00 коп. (518 грн. 03 коп.).

Так, здійснивши власний розрахунок 3% річних за визначеними періодами прострочення, судом встановлено, що сума 3% річних за вказані періоди прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем складає 25 653 грн. 64 коп., а отже вимоги позивача щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у сумі 25 653 грн. 64 коп.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у сумах, що визначені вище.

Також слід зазначити, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (пункт 2.1 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата з 1 січня 2015 року становить 1 218 грн. 00 коп. При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 18 536 грн. 10 коп. згідно з платіжним дорученням № 132 від 06.02.2015 замість 18 536 грн. 09 коп. (2% ціни позову).

Таким чином, при звернені з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 0 грн. 01 коп. (18 536 грн. 10 коп. - 18 536 грн. 09 коп.).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, з державного бюджету України підлягає поверненню позивачу надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0 грн. 01 коп.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із врахуванням вище вказаних обставин.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" (49124, м. Дніпропетровськ, вул. Липова, 1; ідентифікаційний код 00191454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Дніпропетровська будівельна компанія" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 20/37; ідентифікаційний код 34824159) - 761 560 грн. 10 коп. основного боргу, 48 743 грн. 10 коп. - пені, 88 341 грн. 05 коп. - інфляційних втрат, 25 653 грн. 64 коп. - 3% річних, 18 485 грн. 96 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Перша Дніпропетровська будівельна компанія" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 20/37; ідентифікаційний код 34824159) надмірно сплачений судовий збір у сумі 0 грн. 01 коп., перерахований згідно платіжного доручення № 132 від 06.02.2015, що знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко