ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р.Справа № 916/4332/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання: Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_1,

від позивача - ОСОБА_2,за довіреністю;

від відповідача - не з'явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 17 грудня 2014 року

по справі № 916/4332/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 50 174,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 50 174,96 грн. (з урахуванням збільшення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Одеської області від 17 грудня 2014 року (суддя Щавинська Ю.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю, з підстав того, що позивачем не надано належних доказів поставки товару відповідачу; акт по факту передачі товару на реалізацію від 29.10.2013р. не є первинним документом, оскільки не містить відомостей про господарську операцію щодо поставки канцелярських виробів та не підтверджує її здійснення.

Крім того, вказаний акт складено не особами, що є за твердженням позивача суб'єктами господарської операції - фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а двома сторонніми фізичними особами. При цьому, зазначений акт датований 29.10.2013р., тобто складений через 10 місяців після операції, яку він, за твердженням позивача, фіксує.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги частковий розрахунок відповідача за придбані у позивача канцелярські товари, що підтверджується власноруч підписаною заявою відповідача, з приводу чого у суду не було жодного запитання до учасників процесу; а також не звернуто уваги на бездіяльність відповідача по факту отримання майнових вимог позивача, включаючи претензію про сплату заборгованості, з приводу чого у суд також не було жодного запитання до учасників процесу.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а саме вимоги ст.265 ГК України щодо усного укладення договору поставки.

Також, на думку скаржника, судом проігнорований акт, підписаний свідками, серед яких є ФОП ОСОБА_5, який особисто доставляв канцелярські товари відповідачу.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Судова колегія зазначає, що у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Вислухавши апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено в ході апеляційного розгляду, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості за придбану, але частково несплачену продукцію у розмірі 50 174,96 грн. ґрунтуються на акті по факту передачі товару на реалізацію (з відстрочкою платежу) від 29.10.2013р. (а.с.21).

При цьому, позивач зазначає, що передача канцелярських товарів на суму 3800 у.о. відбулась 25.12.2012р. з відстроченням платежу на шість місяців за усною домовленістю сторін.

В свою чергу, з пояснень позивача вбачається, що відповідачем частково оплачено отриману продукцію, а саме - 16.11.2013 року відповідач передав позивачеві 2 460 грн., що еквівалентно 300 дол. США, а згодом здійснив два платежі по 1000 грн., що еквівалентно 244 дол. США.

Таким чином, посилаючись на залишок заборгованості за відповідачем в розмірі 3256 дол. США, що складає 50 174,96 грн. , ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ст.34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ст.ст. 205-206 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Водночас, положеннями ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, в якості доказів, що підтверджують передачу товару, проведену 25.12.2012р., позивач зазначає акт по факту передачі товару на реалізацію (з відстрочкою платежу) від 29.10.2013р.

Разом з тим, судова колегія повністю погоджується з судом першої інстанції, щодо неналежної форми та змісту зазначеного документу, а саме - акт складено між ФОП ОСОБА_1 та директором компанії «Еврика», однак не зрозумілим залишається взаємозв'язок зазначеного акту із ФОП ОСОБА_4

У згаданому акті відсутні посилання на ФОП ОСОБА_4 як отримувача товару, та жодними доказами не доведено зв'язок відповідача з керівництвом компанії «Еврика».

Більш того, акт приймання-передачі товару датований 29.10.2013 року, тоді як з пояснень позивача вбачається, що продукцію передано 25.12.2012 року - тобто складений через 10 місяців після операції, яку він, за твердженням позивача, фіксує.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції .

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що акт по факту передачі товару на реалізацію від 29.10.2013р., на який посилається позивач з якості доказу поставки товару, не є належно оформленим первинним документом, оскільки не містить відомостей про господарську операцію щодо поставки канцелярських виробів та не підтверджує її здійснення, не містить підписів та печаток юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які брали участь у її здійсненні.

Крім того, слід звернути увагу на той факт, що відповідач заперечує проти існування будь-яких відносин з позивачем, окрім особистих, зазначає, що не отримував від нього товар, тобто тягар доказування наявності грошового зобов'язання відповідача покладається на позивача, у відповідності до приписів ст.33 ГПК України.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначений акт не може бути прийнятий судом в якості належного доказу, що підтверджує поставку товару відповідачу.

Із заяви ФОП ОСОБА_4 по факту розрахунку з третьою особою за отриманий товар від 16.11.2013 року, згідно якої останнім передано бувшому водію ОСОБА_6 для ОСОБА_1 4650 грн., не вбачається про здійснення розрахунків за товар, отриманий за актом від 29.10.2013 року, оскільки неможливо встановити за який саме товар здійснюється розрахунок, за якою поставкою тощо.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, як вірно встановлено судом першої інстанції, судова колегія погоджується з його висновками та не вбачає підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 17 грудня 2014 року по справі № 916/4332/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 05.03.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя О.О. Журавльов

Суддя В.А. Лисенко