ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 р. Справа № 909/22/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., при секретарі судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "ПЗУ Україна",

вул.Артема,42, м. Київ,04053

до відповідача: Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром"

вул. Ботанічна, 2,м.Івано-Франківськ,76011

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок затоплення майна

за участю представників сторін:

від позивача: представники не з'явилися;

від відповідача: Кузик Володимир Іванович - юрисконсульт, (довіреність №7-2-1/4 від 02.01.15)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ПЗУ Україна" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовною вимогою до комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок затоплення майна (в порядку регресу).

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляд справи на 27.01.2015 року. Ухвалою суду від 27.01.2015 року відкладено розгляд справи на 10.02.2015 року. Ухвалою суду від 10.02.2015 року відкладено розгляд справи на 24.02.2015 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача №161/3/2012-11 від 22.01.2015 року (вх. №1435/15 від 02.02.15). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, згідно підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №7-2-1/124 від 30.01.15 (вх. 1782/15 від 06.02.2015 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив таке.

23.08.2011 року між ПАТ "Плюс Банк" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування майна юридичних осіб №251.989488.20223, предметом якого є страхування нерухомого майна, а саме: власних будівель та приміщень, в тому числі внутрішнього оздоблення, орендованих приміщень, в тому числі внутрішнього оздоблення, ліній зв'язку та рухомого майна, а саме: інших основних засобів (меблів, систем безпеки, машин, приладів, побутової техніки, обладнання тощо), комп'ютерів та оргтехніки, програмного забезпечення, малоцінних складників майна, якщо воно знаходиться за адресою, відповідно до переліку, зазначеного у Додатках до цього договору.

Як вбачається з позовної заяви, 19.10.2011 року в 04:00 год. стався прорив водопровідної труби, внаслідок чого відбулося затоплення підвального приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, б.7 та було затоплено майно, застраховане по договору №251.989488.20223. Також позивач вказав на те, що 19.10.2011 року до ПрАТ СК "ПЗУ Україна" звернувся страхувальник з заявою про настання збитку в зв'язку з затопленням приміщення банку, що є страховим випадком відповідно до умов договору страхування №251.989488.20223.

За словами позивача, 13.01.2012 року страхова компанія на підставі страхового акту №111019.01/251.989488.20223 від 11.01.2012 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від 25.11.2011 року, здійснила виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 85 420,65 грн., шляхом перерахування частини страхового відшкодування в сумі 62 192,21 грн. на рахунок страхувальника. Позивач стверджує, що вказане підтверджується платіжним дорученням №207 від 13.01.2012 року та проведенням акту взаємозаліку на недоотриману страхову премію в розмірі 23 228,44 грн.

Посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України позивач вказав на те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, позивач зазначив, що у відповідності до листа Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1191/01-09/01 від 04.07.2014 року водопровідна мережа перебуває на балансі відповідача.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму в розмірі 85 420 грн. 65 коп., як відшкодування шкоди.

Відповідач з поданою позовною заявою не погоджується, подав суду відзив на позовну заяву №7-2-1/124 від 30.01.2015 (вх. №1782/15 від 06.02.15), в якому вказує на те, що ПАТ "Плюс Банк" не повідомляло відповідача про затоплення, а також не залучалися представники відповідача для актування затоплення та його наслідків та не зверталось за відшкодуванням відповідної шкоди. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до п. п. 2.1.3 і 2.1.3.16 договору №251.989488.20223 добровільного страхування майна юридичних осіб - не може бути предметом договору страхування та відповідно страховий захист не поширюється на наступну групу майна: "товари, що знаходяться в підвальному або напівпідвальному приміщеннях".

Разом з тим, відповідач у своєму відзиві вказав, що у Акті сюрвейєрського огляду б/н від 25 жовтня 2011 року зазначено про 267 позицій підтопленого майна, а у звіті про незалежну оцінку вартості матеріального збитку 388 позицій підтопленого майна. Актом сюрвейєрського огляду №02/10/11 від 25 жовтня 2011 року передбачено обробку залитих приміщень "протигрибковим засобом", а звітом - капітальний ремонт. З посиланням на п.2 ст.1166 Цивільного кодексу України відповідач зазначив, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, відповідач просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, 06.02.2015 року через канцелярію господарського суду Івано-Франківської області від відповідача по справі надійшла заява №7-2-1/125 від 30.01.2015 року (вх. №1780/15 від 06.02.2015 року) про застосування строків позовної давності. У вказаній заяві відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже загальний строк позовної давності у три роки сплив 19 жовтня 2011 року, а позивач за захистом порушеного права звернувся 22 грудня 2014 року. Таким чином, відповідач вважає, що позивач, звернувшись з позовною заявою 22.12.2014 року пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на викладене, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ПрАТ СК "ПЗУ Україна".

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2011 року між ПАТ "Плюс Банк" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було укладено договір добровільного страхування майна юридичних осіб №251.989488.20223.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.2.1.2. вказаного договору застрахованим може бути наступне майно: будівлі та споруди (усі їх конструктивні елементи та комунікації, а також приміщення, включаючи прибудови і надбудови) та інженерні системи (зокрема санітарно-технічне та опалювальне обладнання, газові та електричні плити, електро-, газо-, тепло-, та лічильники води, електропроводка, інші з'єднувальні кабелі) (п.2.1.2.1.); приміщення, житлового призначення, в якому здійснюється офісна діяльність (п.2.1.2.2.); комп'ютери та оргтехніка (п. 2.1.2.3.); меблі та офісне обладнання (п.2.1.2.4.); внутрішнє оздоблення (чистове покриття стін, стелі, підлоги та внутрішні столярні вироби) приміщень (п.2.1.2.5.); земельні ділянки (п.2.1.2.6.); інше майно за згодою сторін (п.2.1.2.7.).

Пунктом 2.1.3. договору встановлено, що не може бути предметом договору страхування та відповідно страховий захист не поширюється на наступну групу майна, зокрема, товари, що знаходяться в підвальному або напівпідвальному приміщеннях (п.2.1.3.16.).

Згідно п.2.6.3. договору рухоме майно вважається застрахованим тільки у тих приміщеннях, які зазначені в цьому договорі (за місцем страхування). Якщо застраховане майно вилучається з місця страхування, страхування відносно цього майна не діє.

Як вбачається з заяви про настання збитку, підписаної головою правління ПАТ "Плюс Банк" у розділі "обставини випадку та опис пошкоджень" вказано, що відбулося затоплення приміщення (підвалу) та пошкоджено майно. В акті від 19.10.2011 року у розділі 3 вказано, що 19.10.2011 року члени комісії під час чергового огляду підвального приміщення банку, встановили миттєве затоплення підвалу. У розділі 4 вказаного акту йдеться про те, що затоплення підвального приміщення банку є наслідок прориву водопровідної труби і в результаті затоплення підвального приміщення частково пошкоджено майно, яке знаходилось в підвалі.

Згідно страхового акту №111019.01/251.989488.20223 від 11.01.2012 року відбулося залиття підвального приміщення ПАТ "Ідея Банк" і внаслідок залиття відбулося пошкодження внутрішнього ремонту в підвальному приміщенні та рухомого майна, що там знаходилося. На підставі вказаного акту було здійснено страхове відшкодування в розмірі 62 192, 21 грн., підтвердженням чого є платіжне доручення №207 від 13.01.2012 року.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В спірному випадку затоплене майно, за яке страхова компанія здійснила страхове відшкодування, не є предметом договору страхування, на це майно не поширюється страховий захист, оскільки це майно знаходилось в підвальному приміщенні. Таким чином, підстав для страхового відшкодування за затоплене майно не було, а відтак відсутні підстави для відшкодування шкоди в порядку регресу. Протилежного позивач перед судом не довів. Крім того, представник позивача жодного разу в судові засідання не з'явився, в тому числі не виконав вимоги ухвали суду від 10.02.2015 року, якою суд визнав обов'язковою явку представника позивача для дачі пояснень по справі.

З урахуванням всіх обставин справи, вивченням документів в судовому засіданні, на підставі вимог діючого законодавства - вимога позивача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок затоплення майна (в порядку регресу) не визнається судом обґрунтованою, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності слід вказати таке.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального Кодексу (надалі за текстом - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу ст.49 ГПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 256, ч.1, ст.261, ст.ст. 509, 526, 979, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", ст.ст. 32, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" / вул. Артема, 42, м. Київ, 04053, / до комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" / вул. Ботанічна, 2, м. Івано-Франківськ, 76011, / про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок затоплення майна (в порядку регресу) - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.02.15

Суддя Фрич М. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Гавінська Л.Д. 27.02.15