УХВАЛА

10.03.2015№ 910/3092/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», м. Київ (далі - Товариство), про вжиття заходів до забезпечення позову

у справі № 910/3092/15-г

за позовом Товариства

до публічного акціонерного товариства «Златобанк», м. Київ,

про зобов'язання укласти договір відступлення права вимоги,

за участю представників:

позивача - Сичика М.В. (довіреність від 11.06.2014 № 11/06-14);

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - Банк) укласти з позивачем договір відступлення права вимоги (який підлягає нотаріальному посвідченню), за умовами якого відповідач відступить на користь Товариства право вимоги за кредитним договором від 23.09.2013 №255/1/13-KL, укладеним Банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (далі - ТОВ «Фросбі-М»), і право вимоги за договорами, які забезпечують виконання ТОВ «Фросбі-М» зобов'язань за кредитним договором від 23.09.2013 №255/1/13-KL, а саме:

- договором іпотеки від 23.09.2013, укладеним Банком і дочірнім підприємством «Строй-Маркет Плюс», та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3591;

- договором іпотеки від 11.10.2013, укладеним Банком і товариством з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест», та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3747;

- договором поруки від 23.09.2013 № 255/1/13-КL/Р-1, укладеним Банком і компанією «Ансуса Лімітед».

Позов мотивовано тим, що:

- 26.12.2014 Банком і товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» (далі - ТОВ «УІТ») укладено договір банківського вкладу № 82/11 (далі - Депозитний договір);

- ТОВ «УІТ» розмістило на депозитному рахунку у відповідача грошові кошти у сумі 59 371 916 грн., які мали бути повернуті не пізніше 14.01.2015;

- з метою забезпечення Депозитного договору Банком і ТОВ «УІТ» укладено договір застави майнових прав від 26.12.2015 № 82/1/1-S (далі -Договір застави), за умовами якого відповідач в якості забезпечення зобов'язань за Депозитним договором передав у заставу майнові права за кредитним договором від 23.09.2013 № 255/1/13-KL та кредитним договором від 28.08.2012 № 196/12-KL;

- відповідач зобов'язання за Депозитним договором щодо повернення грошових коштів не виконав та 59 371 916 грн. ТОВ «УІТ» не повернув;

- 26.01.2015 позивачем і ТОВ «УІТ» було укладено договір відступлення права вимоги № 26/01-15/1 (далі - Договір відступлення), за умовами якого до позивача перейшло право вимог за Депозитним договором;

- 31.01.2015 Товариством і ТОВ «УІТ» було укладено договір відступлення за Договором застави (далі - Договір відступлення від 31.01.2015), за умовами якого ТОВ «УІТ» відступило позивачу свої права заставодержателя за Договором застави;

- 03.02.2015 Товариство надіслало Банку вимогу про погашення заборгованості шляхом уступки позивачу права вимоги, яке було передано в заставу;

- 04.02.2015 Банком і Товариством було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 28.08.2012 № 196/12-KL (далі - Договір відступлення від 04.02.2015) з метою часткового виконання зобов'язань відповідача за Депозитним договором на суму 40 522 415,26 грн., в результаті чого невиконаним залишилось зобов'язання з повернення 19 376 528,16 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2015 порушено провадження у справі.

11.02.2015 від Товариства надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, в якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити відповідачу та будь-яким третім особам здійснювати будь-які дії з правами вимоги за кредитним договором від 23.09.2013 №255/1/13-KL, укладеним Банком та ТОВ «Фросбі-М», і права вимоги за договорами, які забезпечують виконання ТОВ «Фросбі-М» зобов'язань за кредитним договором від 23.09.2013 №255/1/13-KL, зокрема:

договором іпотеки від 23.09.2013, укладеним Банком і дочірнім підприємством «Строй-Маркет Плюс», та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3591;

договором іпотеки від 11.10.2013, укладеним Банком і товариством з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест», та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3747;

договором поруки від 23.09.2013 № 255/1/13-КL/Р-1, укладеним Банком і компанією «Ансуса Лімітед».

Заява мотивована тим, що:

- Банк не виконав зобов'язання за Депозитним договором і не здійснив погашення заборгованості позивачу (як новому кредитору) у сумі 59 371 916 грн.;

- позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями проведення переговорів з метою досудового врегулювання питання погашення заборгованості, проте названі звернення Банком ігноруються;

- Товариство вважає, що на даний моменту у відповідача є можливість відчужити права вимоги (майнові права, які є предметом застави) під час судового розгляду справи; названі дії унеможливлять в майбутньому виконання рішення суду, оскільки прав вимог, що є предметом Договору застави, фактично не буде.

24.02.2015 позивач подав суду документи, підготовлені на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

03.03.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке:

- Банком і Товариством було укладено Договір відступлення від 04.02.2015 з метою часткового виконання зобов'язань відповідача за Депозитним договором на суму 40 522 415,26 грн., в результаті чого невиконаним залишилось зобов'язання з повернення 19 376 528,16 грн.;

- як на причину неукладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 23.09.2013 №255/1/13-KL відповідач посилається на те, що крім кредиту у сумі 3 000 000 доларів США названим договором (з урахування останнього внесення змін 27.09.2013) передбачено забезпечення у вигляді: договору поруки від 23.09.2013 №255/1/13- KL/Р-1 на всю суму заборгованості; договору іпотеки від 23.09.2013 реєстраційний №3591 (предметами іпотеки є приміщення магазину промислових та продовольчих товарів з кулінарним цехом загальною площею 5 194,2 кв. м. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд. 66, заставна вартість - 32 059 900 грн., та нежитлова будівля загальною площею 1580,6 кв. м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченко, буд. 69/1, заставна вартість - 8 149 000 грн.);

- таким чином, враховуючи залишкову вартість погашення Банком за Депозитним договором (19 376 528,16 грн.), сума, право вимоги на яку хоче отримати позивач, значно перевищує фактичний розмір заборгованості;

- з 19.08.2014 Банк був переведений на особливий вид контролю, а саме Національний банк України (далі - НБУ) призначив куратора - службовця НБУ;

- постановою правління НБУ від 13.02.2014 №105 відповідач був віднесений до категорії проблемних 04.12.2014;

- виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Банку;

- вимога позивача про зобов'язання відповідача вичинити дії щодо переуступки права вимоги за кредитним договором від 23.09.2013 №255/1/13-KL, укладеним Банком і ТОВ «Фросбі-М», а також договорів забезпечення до нього є саме вимогою кредитора в розумінні положень частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- у зв'язку із введенням тимчасової адміністрації Банку з 14.02.2015 та продовженням її здійснення до 13.05.2015, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають;

- разом з тим, Товариство не позбавлено можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на рахунку у Банку, в порядку пункту 3 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження здійснення банком операції з перерахування спірних сум або в порядку розділу VII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі прийняття рішення про ліквідацію банку.

В судовому засіданні 10.03.2015 представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаної заяви позивача з огляду на таке.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В обґрунтування необхідності вжиття судом заходів до забезпечення позову Товариство посилається на те, що відповідач може вчинити дії щодо відчуження права вимоги, яке є предметом даного позову.

Разом з тим, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 названої постанови пленуму).

Заявником не подано суду доказів на підтвердження можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення, а тому вимоги заяви щодо відповідача задоволенню не підлягають.

Що ж до решти вимог заяви, то вони є невизначеними, оскільки ГПК України позбавляє суд можливості вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони будь-яким (не визначеним) третім особам вчиняти будь-які (не визначені) дії.

Отже, доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову не є обґрунтованими, а тому відповідна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 66, 67 і 86 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про вжиття заходів до забезпечення позову зі справи № 910/3092/15-г відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено у встановленому законодавством України порядку.

Суддя О. Марченко