ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.15р. Справа № 904/667/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м.Павлоград

про стягнення 302 586,07 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: Ковальова С.В., представник за довіреністю № б/н від 02.02.15р.

Раздобаров П.В., представник за довіреністю № б/н від 03.04.12р.

від відповідача: Гнєзділова Н.В., представник за довіреністю №ББУ/ПУ433/ВП/14 від 16.12.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 04.02.15р. порушено провадження у справі № 904/667/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС" (далі-позивач) до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі-відповідач) про стягнення 302586,07грн. Справу призначено до розгляду на 19.02.15р.

19.02.15р. у судовому засіданні повноважними представниками позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог на загальну суму 329 718,10 грн. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник відповідача 19.02.15р. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

Крім того, повноважний представник відповідача усно просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату для надання можливості останньому ознайомитися з наданими позивачем документами та підготувати на них свої обґрунтовані заперечення.

19.02.15р. у судовому засіданні оголошено перерву до 26.02.15р., для надання можливості повноважному представнику відповідача ознайомитися з наданими позивачем документами та підготувати на них свої обґрунтовані заперечення.

26.02.15р. у судовому засіданні повноважні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи пояснення стосовно відзиву відповідача.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи додаткові пояснення по справі.

Заслухавши пояснення повноважних представників позивача, повноважний представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку із запланованою у березні 2015 року оплатою за поставлену по Договору поставки продукцію та для можливості врегулювання спору мирним шляхом.

Повноважний представник позивача заперечував щодо відкладення розгляду справи, виходячи з того, що у відповідача було достатньо часу для оплати та врегулювання спору.

Дослідивши подане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами справи, оскільки сторони мають право після винесення рішення звернутися з відповідною заявою до суду про укладання мирової угоди між сторонами. Крім того, запланована у березні 2015 року оплата не є підставою для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 26.02.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.14р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 14-16/173-ВП (далі - Договір поставки) та 20.03.14р. було підписано Додаткову угоду до Договору поставки.

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки в редакції Додаткової угоди, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, позивач зобов'язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити: паливо (бензин, дизельне паливо - далі продукція), на підставі талонів на паливо та обладнання виробничо-технічного призначення (далі-обладнання), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору.

Як зазначено у п. 2.3. Договору поставки, позивач у якості доказу поставки талонів надає видаткову накладну, податкову накладну.

У п. 2.5. Договору поставки зазначено про те, що при отриманні талонів, відповідач зобов'язаний перевірити кількість талонів, їх номінал, зазначений на талонах асортимент палива та автозаправочну станцію, визначену у п. 2.2.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки в редакції Додаткової угоди, загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій по даному Договору, яка не може перевищувати 8 000 000 грн., з ПДВ. Ціна на поставлену позивачем продукцію та/або обладнання визначається сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Згідно з п. 3.2. Договору поставки в редакції Додаткової угоди, розрахунки за поставлену позивачем продукцію та/або обладнання по даному Договору здійснюються відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, на 20 календарний день, з моменту поставки продукції та/або обладнання, якщо інший більший строк відстрочки не обумовлений у відповідних Специфікаціях до даного Договору.

Пунктом 5.7. Договору поставки в редакції Додаткової угоди передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції та/або обладнання, відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати від вартості, не оплаченої продукції та/або обладнання.

У п. 6.1. Договору поставки зазначено про те, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх обов'язків по Договору, строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору поставки, за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 рік позивач здійснив поставку талонів відповідачу на загальну суму 2207475,96 грн. Факт передачі підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання цінностей. Талони були прийняті відповідачем без жодних претензій чи зауважень. Таким чином, як вважає позивач, ним були виконані зобов'язання у повному обсязі й належним чином.

Позивач звертає увагу суду, що відповідач не здійснив оплату за поставлену продукцію на суму 287437,92 грн., що була поставлена відповідно до: специфікації від 21.08.14р. (строк оплати 25.09.14р.) та згідно з видатковою накладною № РН-00000014 від 26.08.14р. на суму 260 305,92 грн.; відповідно до специфікації від 24.09.14р. (строк оплати 31.12.14р.) та згідно з видатковою накладною № РН-00000015 від 02.10.14р. на суму 27 132,00 грн.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору поставки позивачем відповідно до п. 5.7. Договору була нарахована пеня у розмірі 20 738,48 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 19 188,77 грн. та 3% річних у розмірі 2 352,90 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 287 437,92 грн., пеню у розмірі 20 738,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 188,77 грн., 3% річних у розмірі 2 352,90 грн., а всього 329 718,10 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору поставки на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволені у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вважає відповідач, позивач не довів належними та допустимими доказами факт поставки продукції по вищезазначеному Договору поставки, так як на підтвердження факту поставки продукції не надав до суду в повному обсязі документи, передбачені пунктом 4.3 Договору поставки, в тому числі і рахунок-фактуру на оплату. В зв'язку з тим, що позивач не довів факт поставки продукції, відповідач вважає, що станом на день звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою з його боку відсутнє порушення зобов'язання по оплаті за поставлену продукцію, а тому й звернення позивача до господарського суду про примусове стягнення заборгованості є передчасним.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на той факт, що згідно видаткової накладної №РН-00000014 від 26.08.14р. позивач поставив крім продукції, зазначеної в Специфікації від 21.08.14р., також і бензин MUSTANG 92 в талонах на суму 915,60 грн. без ПДВ. Поставка даної продукції - бензин MUSTANG 92 в талонах на суму 915,60 грн. без ПДВ здійснена позивачем поза межами умов вищезазначеного Договору поставки, а тому дана оплата за зазначену продукцію не може бути предметом даних позовних вимог.

Також відповідач зауважує, що позивачем було поставлено 02.10.14р. відповідно до видаткової накладної №РН-00000054 пального на 2 літри більше ніж зазначено у Специфікації від 24.09.14р. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем пального у кількості 2 літрів на суму 38,00 грн. здійснено поза межами умов вищезазначеного Договору поставки, а тому дана оплата за зазначену продукцію не може бути предметом даних позовних вимог.

У зв'язку з вищевикладеним нарахування позивачем інфляційних, пені та 3% річних, з урахуванням суми продукції, яка поставлена поза межами Договору поставки, нарахована позивачем невірно, а тому не підлягає задоволенню.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої обов'язки по Договору поставки виконав належним чином, що підтверджується видатковими накладними, підписаними зі сторони відповідача уповноваженою особою за довіреністю на отримання матеріальних цінностей та скріплені печатками сторін. Зазначені документи були підписані відповідачем без будь-яких зауважень. Таким чином, відповідач своїми діями у повному обсязі прийняв умови Договору поставки.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором поставки. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору поставки, відповідачем господарському суду надано не було.

Господарський суд також бере до уваги п. 2.5. Договору поставки відповідно до умов якого, при отриманні талонів, відповідач зобов'язаний перевірити кількість талонів, їх номінал, зазначений на талонах асортимент палива та автозаправочну станцію, визначену у п. 2.2. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що у відповідача були претензії до позивача щодо асортименту та кількості поставленого палива або належні та допустимі докази того, що надмірно поставлене паливо або паливо не того асортименту було повернуто позивачу.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що п. 4.3. Договору поставки не передбачає перелік документів на який посилається відповідач.

Також господарський суд не бере до уваги обставини викладені відповідачем у відзиві та додаткових поясненнях по справі, оскільки до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із запланованими у березні 2015 року виплатами за поставлену позивачем продукцію та для можливості врегулювати спір мирним шляхом. Зазначені у клопотанні факти запланованої оплати та можливості врегулювання спору мирним шляхом є підтвердженням обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору поставки та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 287 437,92 грн. є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.7. Договору поставки в редакції Додаткової угоди передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції та/або обладнання, відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати від вартості, не оплаченої продукції та/або обладнання.

На підставі п. 5.7. Договору поставки позивачем була нарахована пеня у розмірі 20 738,48 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 19 188,77 грн. та 3% річних у розмірі 2 352,90 грн., розрахунок яких судом також був перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позов задовольняється частково, оскільки позивачем при додаванні суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних було допущено арифметичну помилку (зазначено на 03 коп. більше). Після перерахування суд отримав загальну суму заявлених позовних вимог у розмірі 329718,07 грн., яку вважає за необхідне задовольнити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Леніна, буд. 76, , р/р 2940 в ПАО "ПУМБ" у м. Донецьк, МФО 334851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69а, , р/р 9200 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005) заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 287 437,92 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста тридцять сім грн. 92 коп.), пеню у розмірі 20 738,48 грн. (двадцять тисяч сімсот тридцять вісім грн. 48 коп.), інфляційні втрати у розмірі 19 188,77 грн. (дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят вісім грн. 77 коп.), 3% річних у розмірі 2352,90 грн. (дві тисячі триста п'ятдесят дві грн. 90 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 6594,36 грн. (шість тисяч п'ятсот дев'яносто чотири грн. 36 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.03.15р

Суддя Н.Е. Петренко