ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа № 922/2671/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників:

апелянта - ОСОБА_1, ОСОБА_2 (довіреність від 23.01.2015р.)

позивача - ОСОБА_3 (довіреність від 09.07.2014р. )

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_4 (вх. №2214Х/2-6) на рішення господарського суду Харківської області від 11 липня 2014 року у справі №922/2671/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Харків

про визнання договору дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач, ФОП ОСОБА_7, звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 02.12.2013р. між ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_7, та визнання права власності на нерухоме майно, придбане за договором купівлі-продажу від 02.12.2013р., укладеного між ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_7, а саме: 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11 липня 2014 року у справі №922/2671/14 (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02 грудня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7. Визнано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 право власності на нерухоме майно, придбане за договором купівлі-продажу від 02 грудня 2013 року, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, яке складається з наступного: 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (62441, АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки фізисчної особи платника податків НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач - УДКС у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, номер рахунку 3003, код 37999654, банк одержувача - ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011) судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Фізична особа ОСОБА_4 з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що зачіпає його права та інтереси, просить його скасувати, обґрунтовуючи свою скаргу визнання за ним права власності на спірне майно рішенням Київського районного суду Харківської області від 20.02.2014р. у справі №640/21771/13-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.06.2014р., тобто до звернення з позовом ФОП ОСОБА_7 до суду першої інстанції у даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2014р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.09.2014р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2014р. справі провадження у даній зупинено до вирішення Вищим спеціалізованим судом України по розгляду цивільних та кримінальних справ справи №640/21771/13-ц. Сторін зобов'язано повідомити Харківський апеляційний господарський суд про результати розгляду справи № №640/21771/13-ц Вищим спеціалізованим судом України по розгляду цивільних та кримінальних справ, з наданням відповідного судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2015р. провадження у справі поновлено, у зв'язку з усуненням обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.02.2015р.

10.02.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О., розпорядженням Секретаря другої судової палати для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О. В., суддя Шутенко І.А.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

02.02.2015р. від позивача надійшло клопотання (вх. 1526) про долучення до матеріалів справи необхідних документів.

05.02.2015р. від апелянта надійшло клопотання (вх. 1853) про долучення до матеріалів справи необхідних документів.

10.02.2015р. від позивача надійшла заява (вх. № 2042) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні, призначеному на 10.02.2015р.

10.02.2015р. від позивача надійшли письмові пояснення (вх. №2043).

10.02.2015р. від апелянта надійшло клопотання (вх. 2052) про відкладення розгляду даної справи, у зв'язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні 10.02.2015р.

10.02.2015р. від апелянта надійшло клопотання (вх. 2053) про долучення до матеріалів справи необхідних документів та зобов'язання ФОП ОСОБА_7 надати пояснення щодо сплати єдиного збору на державне пенсійне страхування подати до суду відповідні докази, які підтверджують оплату збору за здійснення правочину - укладення спірного договору купівлі-продажу.

Розглянувши вказане клопотання в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_7 надати пояснення щодо сплати єдиного збору на державне пенсійне страхування подати до суду відповідні докази, які підтверджують оплату збору, колегія суддів відмовила в цій частині клопотання за відсутністю обґрунтованих підстав та, у зв`язку з непов`язаністю з предметом позову.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.02.2015р. розгляд справи відкладено на 24.02.2015р.

В судовому засіданні 24.02.2015р. присутній представник апелянта підтвердила вимоги апеляційної скарги та просила суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р. у даній справі, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, стягнути з відповідача в дохід держави усі отримані кошти за укладеним договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2013р., а саме суму у розмірі 45440,20 грн. Представник позивача просила залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представників присутніх сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Звертаючись до апеляційного суду зі скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р., ОСОБА_4, посилаючись на ст. 91 ГПК України, вказав, що вказаним рішенням зачіпаються його конституційні права та інтереси, у зв'язку з чим, він має право на оскарження рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р. у справі №922/2671/14, як особа, яка не брала участь у справі, проте, господарський суд вирішив питання про його права та обов'язки.

З`ясовуючи вказану обставину, колегія суддів встановила наступне.

Як зазначалось раніше, рішенням господарського суду Харківської області від 11 липня 2014 року у даній справі позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02 грудня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7. Визнано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 право власності на нерухоме майно, придбане за договором купівлі-продажу від 02 грудня 2013 року, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, яке складається з наступного: 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (62441, АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач - УДКС у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, номер рахунку 3003, код 37999654, банк одержувача - ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011) судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_4 зазначив, що ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 не повідомили, а господарський суд Харківської області не з`ясував, що рішенням Київського районного суду Харківської області від 20.02.2014р. у справі №640/21771/13-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.06.2014р., яким:

визнано недійсним протоколи проведення прилюдних торгів №103-02/208/13/а та №104-02/208/13/а від 28.05.2013р., прилюдні торги, проведені 28.05.2013р. з приводу реалізації нерухомого майна та акти №31842214 від 26.06.2013р. та №318442214 від 12.06.2012р. продажу майна з прилюдних торгів а саме: 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

скасовано Свідоцтво про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів від 01.07.2013р., видане приватним нотаріусом ОСОБА_9 ХРНО Харківської області,

скасовано державну реєстрацію права власності, визнаного за ОСОБА_6 на вищевказане нерухоме майно, а також визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

А тому, на думку апелянта, рішення господарського суду у даній справі прийнято при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до порушення його прав та інтересів.

Статтею 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Отже, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

При цьому, рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Враховуючи, що рішенням Київського районного суду Харківської області від 20.02.2014р. у справі №640/21771/13-ц встановлено наявність майнових прав ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно, та визнано за ним правь власності на це майно, колегія суддів дійшла висновку про порушення оскаржуваним рішенням у даній справі прав та інтересів ОСОБА_4, та наявності у останнього права на звернення до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р. у даній справі.

Отже, розглянувши по суті апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р. у справі №922/2671/14 колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2013р. між ФОП ОСОБА_6 (продавець) та ФОП ОСОБА_7 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільового призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаного договору, ринкова вартість 1/2 (однієї другої) частки нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна вказаних нежитлових приміщень становить 18291,17 грн., та ринкова вартість 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільового призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки становить 27149,03, що загалом складає 45440,20 грн.

В договорі вказано, що загальну вартість нерухомого майна за цим договором покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.

В пункті 8 договору, сторонами укладено, що право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державної реєстрації та виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору і державної реєстрації права власності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що 02.12.2013р. ФОП ОСОБА_8 передав у власність, а ФОП ОСОБА_7 прийняв за Актом приймання-передачі спірне нерухоме майно та земельну ділянку. Вказаний акт підписаний сторонами та міститься в матеріалах даної справи (а.с. 15 т.1). Виконання договору з боку покупця підтверджується квитанціями прибуткового касового ордеру № 18 від 25.11.2013р. на суму 9000,00 грн., № 19 від 26.11.2013р. на суму 8900,00 грн., № 20 від 27.11.2013р. на суму 9000,00 грн., № 21 від 28.11.2013р. на суму 9500,00 грн., № 22 від 29.11.2013р. на суму 9040,20 грн. про сплату загальної вартості спірного нерухомого майна.

Позивач зазначає, що вищенаведеним підтверджується факт досягнення сторонами домовленостей щодо всіх істотних умов договору та його повне виконання, спрямоване на відчуження - набуття нерухомого майна.

Проте, всупереч домовленостей, ФОП ОСОБА_10 (продавець) ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу.

Тому, посилаючись на ст. ст. 220, 334, 392, 657 ЦК України, позивач просить визнати цей договір дійсним, вважаючи свої права на вказане нерухоме майно порушеними та оспорюваними.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції вказав, що при укладенні та виконанні ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 договору купівлі-продажу від 02.12.2013 року, сторонами не допущено таких порушень чинного законодавства, які б надали змісту вчиненому правочину ознак суперечності Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства України, а, відтак - ФОП ОСОБА_7 набув право власності на нерухоме майно, що є предметом спору у даній справі.

Також місцевий господарський суд, посилаючись на матеріали даної справи, встановив факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, та згідно норм ч. 5 ст. 12, ст. 334 ЦК України, визнав ФОП ОСОБА_7 добросовісним набувачем спірного нерухомого майно, та, відповідно до ст. 220 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання дійсним спірного договору купівлі-продажу та про визнання за ФОП ОСОБА_7 права власності на спірне нерухоме майно.

Проте, колегія суддів вважає що, такий висновок суду першої інстанції є необгрунтованим та не підтверджується матеріалами справи, а також рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

На підставі ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 220 ЦК України, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як зазначалось раніше, позивач, з яким погодився суд першої інстанції, у позові посилається на укладення спірного договору у письмовій формі, дотримання сторонами всіх істотних умов спірного договору при його укладанні, а також на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього договору, що дає підстави для визнання його дійсним, відповідно до вимог чинного законодавства.

Статтями 210, 657 ЦК України, що діяли як на момент укладення спірного договору, так і на момент вирішення спору судом першої інстанції, встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до приписів ст. ст. 210, 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що вимоги ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України не застосовуються щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та ст. 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють права та обов'язки для сторін.

Однак, суд першої інстанції, зазначаючи, що матеріалами справи підтверджено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, належним чином не з'ясував ці обставини, не перевірив чому спірний правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення, а також залишив поза увагою відсутність доказів у матеріалах справи на підтвердження цих доводів позивача.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки, спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна 02.12.2013р. підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що не було дотримано сторонами при його підписанні, то, відповідно до вищенаведеного законодавства України, спірний договір є неукладеним та не створює прав та обов'язків для його сторін, внаслідок чого підстави для визнання цього договору дійсним на підставі ст. 220 ЦК України - відсутні.

Крім того, посилання господарського суду на те, що факт наявності у ФОП ОСОБА_6 (продавця за договором) права власності на спірне нерухоме майно підтверджується документами на момент укладання цього договору, колегія суддів вважає хибними.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2014р. за клопотанням ФОП ОСОБА_7 апеляційне провадження у даній справі зупинялось до вирішення Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ справи №640/21771/13-ц. Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.10.2014р. залишено без змін рішення Київського районного суду Харківської області від 20.02.2014р. у справі №640/21771/13-ц, яким:

визнано недійсним протоколи проведення прилюдних торгів №103-02/208/13/а та №104-02/208/13/а від 28.05.2013р., прилюдні торги, проведені 28.05.2013р. з приводу реалізації нерухомого майна та акти №31842214 від 26.06.2013р. та №318442214 від 12.06.2012р. продажу майна з прилюдних торгів а саме: 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

скасовано Свідоцтво про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів від 01.07.2013р., видане приватним нотаріусом ОСОБА_9 ХРНО Харківської області,

скасовано державну реєстрацію права власності, визнаного за ОСОБА_6 на вищевказане нерухоме майно, а також визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 (одна друга) частка нежитлових приміщень корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м., корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м., корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м., складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (одна друга) частка земельної ділянки площею 1,6983 га, кадастровий номер :00:036:0004, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, на час розгляду даної справи судом першої інстанції право власності ФОП ОСОБА_6 припинено на підставі вищевказаного судового рішення, що свідчить про відсутність правових підстав щодо володіння, користування, розпорядження спірним майном, що в свою чергу, виключає можливість його участі у даному спорі про право власності на спірне нерухоме майно .

Вказана обставина також не була з'ясована господарським судом першої інстанції.

Що стосується позовних вимог щодо визнання за ФОП ОСОБА_7 права власності на спірне нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Нормами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з статті 334 Цивільного кодексу України: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановляючи рішення про задоволення позову в частині визнання права власності на придбане позивачем майно, місцевий господарський суд не з'ясував обставини справи щодо дійсних прав та обов'язків сторін і не зазначив, які дії відповідача - ФОП ОСОБА_6 свідчать про те, що останнім оспорюється чи не визнається право власності позивача на спірне майно, як того вимагає ст.392 ЦК України.

Таким чином, не з`ясування судом першої інстанції, в тому числі, і факту наявності у позивача та відповідача права власності на спірне нерухоме майно на момент звернення до суду, призвело до прийняття господарським судом Харківської області незаконного рішення.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

При цьому, згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р. підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з підстав наведених в мотивувальній частині даної постанови.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню в частині вимог про скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині стягнення з ФОП ОСОБА_6 в доход державного бюджету усі отримані кошти за укладеним договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.20.13р., а саме суму у розмірі 45440,20 грн., то в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню за недоведеністю та необґрунтованістю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про покладення витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99, 101, 102, п. 2, ст. 103, п.2, 4 ч.1 ст.104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2014р. по справі №922/2671/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (62441, АДРЕСА_2 код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (62442, АДРЕСА_3 код НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1522,50 грн.

Повний текст постанови складено 26.02.2015р.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель

Суддя І.А. Шутенко