РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/632/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бекон-Інвест-Агро»

до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії»

про розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 2 від 01.08.2013, шляхом виключення вказаного пункту.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Кобцева М.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - Корнієнко Л.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бекон-Інвест-Агро» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - Відповідач) про розірвання третейської угоди, укладеної між сторонами, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 2 від 01.08.2013, шляхом виключення вказаного пункту. Позовні вимоги мотивовані істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору з третейським застереженням, оскільки Позивач не знав і не міг передбачити, що указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 буде введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та що Донецька область буде охоплена бойовими діями.

Відповідач подав відзив на позов, у якому проти позову заперечує, зокрема вказуючи, що третейська угода не є відмовою від права на звернення до суду, а регламент третейського суду передбачає різноманітні можливості повідомлення сторін - учасників третейської справи про судове засідання, а отже істотні обставини, якими сторони керувалися при укладенні третейського застереження в договорі, не змінилися. Також Відповідач просить припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У судовому засіданні 04.03.2015 за наслідками розгляду заяви Позивача про забезпечення позову, судом було оголошено про залишення її без задоволення, оскільки Позивачем, всупереч ст. 66-67 ГПК України, не доведено суду (не надано письмових та інших доказів), що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду по даній справі, з огляду на заявлений предмет позову - розірвання (зміна) договору в частині. При цьому, сума судового збору, сплачена Позивачем за звернення до суду з даною заявою, в зв'язку з відмовою суду в її задоволенні, покладається на Позивача та йому не відшкодовується.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Позивачем, як Поручителем, та Відповідачем, як Кредитором, 01.08.2013 було укладено Договір поруки № 2 (далі - Договір), за умовами якого Позивач виступив поручителем по зобов'язаннях, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії № 19-Н/13/66/КЛ-КБ від 01.08.2013, укладеного між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротех».

Пункт 6.8 Договору містить третейське застереження: «Усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ. вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійного діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http:arbitrate.com.ua. При цьому, Сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього Договору.».

Позивач, з посиланням на ст. 652 ЦК України, у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору з третейським застереженням, просить суд про розірвання третейської угоди, укладеної між сторонами в п. 6.8 договору поруки № 2 від 01.08.2013, шляхом виключення вказаного пункту.

Позивач зазначає, що на час підписання Договору він не знав і не міг передбачити, що указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 буде введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», що Донецька область буде охоплена бойовими діями, збройними конфліктами, актами тероризму, введено комендантську годину, заблоковано роботу органів державної влади, пошти, зв'язку, що будуть здійснюватися озброєні напади на людей, транспорт, вантажі, пересування буде утруднено в зв'язку з періодичним перекриттям дорожніх трас, припиненням залізничного сполучення з м. Донецьк, а Укрпоштою з 27.11.2014 буде зупинено приймання і доставка поштових відправлень на частинах територій Донецької та Луганської областей, які не контролюються державою, а також що РНБО та НБУ будуть вживатися заходи щодо припинення обслуговування банками рахунків, відкритих суб'єктам господарювання та населенню на вказаних окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькі та Луганській областях.

Позивач вказує на порушення в зв'язку з укладенням оскаржуваного третейського застереження його права на судовий захист у державних судах України, в тому числі оскільки третейські суди не оприлюднюють свої рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, тому Позивач не може контролювати наявність/відсутність судових процесів щодо нього, йому не зможе бути забезпечено здійснення судового процесу в режимі відеоконференції, що б дало можливість Позивачу прийняти участь у судових засіданнях через суди, які розташовані ближче до міста розташування підприємств - позивачів до нього.

Позивач вважає, що в умовах обставин які склалися наразі в зв'язку з проведенням антитерористичної операції в окремих районах Донецької області України, його позбавлено можливості забезпечити належний захист своїх інтересів, у тому числі оскільки рішення третейського суду не підлягає оскарженню в апеляційному, касаційному порядках та до Верховного Суду України.

Позивач зауважує, що на відміну від судів загальної юрисдикції третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом України «Про третейські суди», але ці випадки не пов'язані з оцінкою правомірності прийнятого рішення с точки зору матеріального права та процесуального права, а Регламент Третейського суду при Всеукраїнській громадській органі «Союз інвесторів України» містить несправедливі умови повідомлення Позивача про призначення щодо нього до розгляду можливих третейських справ, зокрема з огляду на зупинення листування з м. Донецьк.

На думку Позивача, перебуваючи в умовах інформаційної, транспортної та фінансової блокади він не дізнається про судове засідання, а в умовах скорочення виробництва та штату фахівців не зможе захистити належним чином свої права в третейському суді, тому гарантії на державний судових захист за будуть недоступні Позивачеві, і тому він вважає, що обставини, які існували при укладенні в Договорі третейського застереження змінилися настільки, що, якби Позивач міг це передбачити, він не уклав би третейське застереження, тому наполягає на розірванні третейської угоди за ст. 652 ЦК України.

Проте до таких обґрунтувань Позивача суд ставиться критично.

Так, матеріали справи не місять доказів, що проведення антитерористичної операції в окремих районах Донецької та Луганської області України фактично перешкоджає представникам Позивача виїжджати за межі цих районів для представлення інтересів Позивача в суді, у тому числі в третейському суді, або не дозволяє Позивачу наймати позаштатних працівників за межами цих районів для виконання окремих доручень Позивача. Наприклад, для представлення інтересів у даній справі Позивачем було направлено представника, місцем проживання якого є м. Київ, про що вказано у тексті довіреності, а причиною неявки представника в судове засідання є не неможливість прибути з території місцезнаходження Позивача, а заявлена хвороба.

У відповідності до ст. 35 ГПК України судом також визнається загальновідомою та обставина, що сполучення між окремими районами проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України перекрите не повністю, та наявний певний регулярний рух людей та транспортних засобів між цими районами та іншою територією держави Україна.

При цьому суд приймає до уваги, що Позивач, будучи обізнаним про початок проведення заходів щодо подолання терористичної загрози з 14.04.2014 на території його місця перебування, міг винести керівні органи підприємства за межі районів проведення операції (матеріали справи не містять доказів неможливості проведення Позивачем таких дій), натомість Позивач за власним волевиявленням залишився за старим місцезнаходженням та вирішив продовжувати з Відповідачем договірні відносини з території поточного місцезнаходження (території проведення антитерористичної операції).

Також Позивачем не доведено перед судом істотну зміну обставин, що мала місце від часу укладення в Договорі третейського застереження та до часу звернення до суду з даним позовом, оскільки обставини, на які посилається Позивач - щодо його згоди на вирішення страви у третейському суді в порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди» та згідно з регламентом обраного ним третейського суду, - то ці обставини, на які Позивач вільно погодився в порядку ст. 627 ЦК України уклавши Договір, були і залишаються незмінними з часу його укладення та на даний час, відтак істотна зміна обставин в розумінні ст. 652 ЦК України не відбулась.

При цьому, всупереч твердженням Позивача, Регламент Третейського суду при Всеукраїнській громадській органі «Союз інвесторів України» (http://arbitrate.com.ua/uploads/nids/84/Reglament_sud.pdf) передбачає не тільки поштове листування, а можливість направлення повідомлення сторін про засідання Третейського суду як рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так і телеграмою, телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, у тому числі шляхом вручення.

Посилання Позивача на позбавлення його шляхом укладення третейського застереження в договорі права на держаний судовий захист відхиляється, оскільки гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55), і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року N 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦКП України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»). З метою забезпечення реалізації зазначених положень кодексів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України, Верховна Рада України прийняла Закон України «Про третейські суди», який регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні.

Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15 червня 1976 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Вищенаведена правова позиція виклепана в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) від 10 січня 2008 року N 1-рп/2008.

Суд також не погоджується з твердженнями Позивача, що укладення у Договорі третейського застереження призвело до відмови від права на звернення до суду, тому позбавило Позивача права на судовий захист.

У вищевказаному рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі N 1-рп/2008 викладено правову позицію, що здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди» є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до Закону України «Про третейські суди» третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (ст. 46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби (ст. 57 Закону, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Окрім того, у випадку звернення до суду (а не до третейського суду), оскільки таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то господарський суд має припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України («сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду») лише у випадку, якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом. Аналогічну праву позицію також викладено в п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З огляду на наведене, Позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні Договору з третейським застереженням у ньому, та зокрема не доведено, що виконання Договору в оскаржуваній частині (третейське застереження) порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону (Позивача) того, на що він розраховував при укладенні договору, тому підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Одночасно суд відхиляє клопотання Відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, та зазначає, що вказана норма передбачає припинення провадження у справі за наявності укладеної між сторони угоди про передачу даного спору на вирішення третейського суду, тоді як предметом даного судового спору є саме третейська угода (третейське застереження).

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.03.2015

Суддя Сташків Р.Б.