ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 р. Справа № 917/2612/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго", вул. Молодіжна, 8, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800

про стягнення грошових коштів у сумі 3 892 309,06 грн.

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України Полтавської області, 36000, м. Полтава, вул. Шевченка,1

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Пац В.О.

від відповідача: Рубан Н.Б.

від третьої особи: відсутні

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення 841802,65 грн. пені, 416264,46 грн. 3% річних та 2634241,95 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань, що виникли з договору купівлі - продажу природного газу № 49/02-13-ТЕ (Р) -24 від 25.09.2013 р. (далі - договір) за період з січня по липень 2013 р.

Представник позивача на задоволені позовних вимог наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо строків оплати газу по договору купівлі-продажу природного газу № 49/02-13-ТЕ (Р) -24 від 25.09.2013 р.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись, що заборгованість виникла із-за ненадання державою вчасно субвенції згідно договору №755/30 про організацію взаєморозрахунків від 14.10.2014 р. та просить суд зменшити розмір пені на 50%, тобто до 420659,80 грн.

Позивач проти задоволення заяви про зменшення пені на 50% заперечує.

Представник третьої особи в засідання суду не з'явився, будь-яких письмових пояснень стосовно суті спору на адресу суду не надсилав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

25.09.2013р. між сторонами було укладено договір № 49/02-13-ТЕ (Р) -24 на купівлю-продаж природного газу (далі -Договір, а.с. - 15-18), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00. а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі -газ), на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 газ, що постачається за цим Договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ, що передається згідно п. 2.1 Договору здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок позивача протягом 3 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього Договору.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п.6.1. умов Договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині передачі газу до 30 вересня 2013 року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання згідно даного договору виконав, поставив відповідачу протягом січня-липня 2013 р. природний газ в обсязі 12513,020 тис. куб. метрів, що підтверджується актами прийому-передачі газу на загальну суму 16382045,79 грн. (акти в матеріалах справи, арк.спр. - 19-31). Зазначені акти підписані сторонами та скріплені їх печатками. Факт прийняття газу на зазначену суму відповідач не заперечує.

Як встановлено матеріалами справи, 14.10.2014 року між між Головним управлінням Державної казначейської служби в Полтавській області, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської області державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської області державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконкому Комсомольської міськради, Департамент житлово-комунального господарства Комсомольської міської ради, Комунальним виробничим підприємством "Комсомольськтеплоенерго", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір №755/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п.2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 29.01.2014 року №30.

Положеннями пункту 9 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що КВП «Комсомольськтеплоенерго» перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 12985711,97 грн., у тому числі податок на додану вартість 2164285,33 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 25.09.2013 р. № 49/02-13-ТЕ (Р)-24.

За змістом п. 2,3 ст.12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.; перерахувати кошти наступній стороні.

Згідно п. 17 цього договору після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Згідно з наявним у справі платіжним дорученням № 5 від 28.10.2014 року грошові кошти на підставі договору про організацію взаєморозрахунків у розмірі 12985711,97 грн. сплачені відповідачем на користь позивача.

За даних обставин, позивач вважає, що відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором, оплатив поставлений природний газ з порушенням строків оплати, який встановлений у п. 6.2 договору. Зокрема за зобов'язаннями за січень 2013 р. позивач розрахувався 16.10.2013 р., 03.04.2014 р. та 28.10.2014 р., за зобов'язаннями за лютий-липень була здійснена оплата 28.10.2014 р. платіжним дорученням № 5 від 28.10.2014 року на підставі договору про організацію взаєморозрахунків. Даний факт підтверджується відповідачем.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення 841802,65 грн. пені, 416264,46 грн. 3% річних та 2634241,95 грн. інфляційних (розрахунок в матеріалах справи, арк. спр. - 8-14).

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Матеріалами справи, підтверджується факт несвоєчасної оплати отриманого Комунальним виробничим підприємством "Комсомольськтеплоенерго" природного газу за договором від 25.09.2013 р. № 49/02-13-ТЕ (Р)-24.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби в Полтавській області, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської області державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської області державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконкому Комсомольської міськради, Департамент житлово-комунального господарства Комсомольської міської ради, Комунальним виробничим підприємством "Комсомольськтеплоенерго", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір №755/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

Положеннями пункту 9 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що КВП «Комсомольськтеплоенерго» перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 12985711,97 грн., у тому числі податок на додану вартість 2164285,33 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 25.09.2013 р. № 49/02-13-ТЕ (Р)-24.

За змістом п. 2,3 ст.12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.; перерахувати кошти наступній стороні.

Згідно п. 17 цього договору після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строки розрахунку за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

За даних обставин, щодо нарахованих позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних збитків на суму 12985711,97 грн., яка сплачена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, суд вважає відсутність підстав для їх стягнення, передбачених підпунктом 7.2. договору, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі - продажу природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі - продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справах №2011-1/1043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-25/1533-2012-19/522-2012, а також у постанові Вищого господарського суду України у справі №910/7258/14 від 22.09.2014 року.

Відповідно до ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У ч. 3 ст. 82 ГПК України зазначено, що обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що за зобов'язаннями січня 2013 року на суму 1377423,10 грн. позивачем нараховано суму пені у розмірі 88716,52 грн., 3% річних у розмірі 43859,23 грн. та інфляційні втрати у розмірі 277537,17 грн. Проте, враховуючи те, що сума основного боргу у розмірі 1 367941,88 грн. була погашена відповідачем на виконання договору про організацію взаєморозрахунків № 755/30 року від 14.10.2014 р., то розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно здійснювати в межах суми 9481,22 грн. (1377423,10-1367941,88) за період з 04.10.2014 року (з дати виникнення прострочення зобов'язання) по 15.10.2014 року (до дати погашення заборгованості поза межами договору про організацію взаєморозрахунків № 755/30 року від 14.10.2014 р. та з врахуванням положень п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013, згідно якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені).

Таким чином, здійснивши власний розрахунок пені, 3% річних за вказаний період, суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за зобов'язаннями січня 2013 р. складає 3,38 грн. пені та 0,78 грн. 3% річних. В частині стягнення 841799,27 грн. пені, 416263,68 грн. 3% річних та 2634241,95 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають на підставі вищенаведеного мотивування.

У доповненнях до відзиву на позов відповідач просить суд зменшити розмір пені на 50%. Суд, розглянувши матеріали справи та дане клопотання приходить до висновку про відмову в задоволенні даного клопотання, оскільки розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача є досить незначним та не може вплинути на майновий стан сторін.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" (вул. Молодіжна, 8, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720, інші реквізити невідомі) 3,38 грн. пені, 0,78 грн. 3% річних та 0,1 грн. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 06.03.2015 року

Суддя Н.Г. Гетя