КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2015 р. справа№ 927/1941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Шевченко О.М.;

відповідача - Чернявська І.Г., Волощук Г.О., Волощук О.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат"

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 р.

у справі № 927/1941/14 (суддя - Скорик Н.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк"

до Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат"

про стягнення 2030723,61 дол США (32195896,28 грн)

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Демарк" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1-354 від 28.02.2011 р. у загальному розмірі 2030723,61 дол США, що еквівалентно 32195896,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2014 р. порушено провадження у справі № 927/1941/14.

В процесі розгляду справи позивачем подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат", що знаходяться на рахунках відповідача в банківських установах, в межах суми 2030723,61 дол США, що в гривневому еквіваленті на дату подачі позову становило 32195896,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 р. у даній справі вжито заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат", що знаходяться на рахунках відповідача в банківських установах, в межах суми 2030723,61 дол США, що в гривневому еквіваленті на дату подачі позову становило 32195896,28 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" у межах суми 2030723,61 дол США може призвести до припинення діяльності суб'єкта господарювання. Крім того, відповідач вважає необґрунтованим вжиття заходів до забезпечення позову за наявності забезпечення кредиту шляхом укладення договорів застави та іпотеки. На думку апелянта факт введення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Демарк" не є належним обґрунтуванням побоювань позивача щодо невиконання рішення суду, оскільки реальна загроза такого невиконання відсутня.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" прийнято до провадження у складі колегії суддів: Новіков М.М. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І., та призначено її до розгляду на 10.02.2015 р.

В судовому засіданні 10.02.2015 р. оголошено перерву до 26.02.2015 р. та продовжено строк розгляду спору на п`ятнадцять днів.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/237/15 від 25.02.2015 р. у зв`язку з перебуванням головуючого судді Новікова М.М. на лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл справи № 927/1941/14, за результатами якого її передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Так, підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття цих заходів у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За своєю правовою природою забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Право вибору тих чи інших заходів забезпечення належить господарському суду, який виходить із предмету спору та конкретних обставин справи.

Відповідно до п. п. 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" в банківських установах, суд першої інстанції зазначив про те, що у випадку невжиття таких заходів за той час, коли справа буде розглядатися судовими органами, існуватиме велика вірогідність зменшення відповідачем своїх активів та припинення руху коштів на вказаних рахунках.

Позивач у своїй заяві про вжиття заходів до забезпечення позову наголошував на тому, що відповідач почав ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором № 1-354 від 28.02.2011 р. саме після запровадження в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Демарк" тимчасової адміністрації рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 102 від 26.09.2014 р. Відтак, на думку заявника, ухилення від виконання грошових зобов`язань відповідача за кредитним договором пов`язано виключно з небажанням керівництва останнього погашати заборгованість перед фінансовою установою, яка переживає складні часи.

Разом з тим, позивачем не було надано суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог стосовно неможливості або утруднення виконання в майбутньому рішення суду, а також і доказів, які б свідчили про виведення активів підприємства, продаж майна, закриття рахунків, інших дій, спрямованих на ухилення від виконання кредитних зобов`язань.

Як зазначив відповідач у поданій апеляційній скарзі, місцевим судом не було досліджено обставин стосовно того, що виконання зобов`язань за кредитним договором № 1-354 від 28.02.2011 р. було забезпечено іпотекою нерухомого майна, а також заставою основних засобів і транспортних засобів згідно укладених 28.02.2011 р. договорів.

Зокрема, згідно договору іпотеки від 28.02.2011 р. іпотекодержатель (позивач) має право у випадку невиконання іпотекодавцем (відповідачем) своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення власних вимог за рахунок іпотечного майна, що належить Публічному акціонерному товариству "Ніжинський жиркомбінат". Згідно наданого відповідачем в матеріали справи звіту про оцінку вказаного майна станом на 29.08.2014 р. його ринкова вартість становила 55154819,00 грн.

Таким чином, навіть не беручи до уваги зазначені вище договори застави, а також з огляду на розмір позовних вимог у даній справі, позивач може задовольнити свої вимоги по кредитному договору за рахунок предмета іпотеки, що знаходиться у власності відповідача, оскільки його вартість значно перевищує ціну позову.

Відтак, апеляційний суд наголошує на тому, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача ніяким чином не призведе до утруднення або неможливості виконання рішення суду у даній справі, оскільки зобов`язання апелянта зі сплати кредитної заборгованості уже забезпечене іпотекою та заставою майна, яке належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Ніжинський жиркомбінат".

Тим більше, у разі задоволення позовних вимог у даній справі та відсутності у відповідача коштів на рахунках господарський суд вправі змінити спосіб виконання такого рішення і видати наказ про звернення стягнення на майно боржника, зокрема, і на нерухоме майно, зазначене вище.

Також, відповідачем у апеляційній скарзі наведено обставини, які свідчать про успішність ведення господарської діяльності підприємства. Доказами наведеного є наявні в матеріалах справи угода про співпрацю з Європейським банком реконструкції та розвитку, а також договори купівлі-продажу продукції, укладені в 2013 та 2014 роках з підприємствами Китаю, Великобританії, Республіки Білорусь, Естонії, Латвії, Литви та Російської Федерації.

Тому, у випадку накладення арешту на рахунки відповідача в межах суми позову останній буде обмежений у праві здійснювати розрахунки за зобов`язаннями та розпоряджатися своїми коштами на власний розсуд, що, в свою чергу, може призвести до негативної реакції зарубіжних контрагентів, втрати ділової репутації та, в кінцевому випадку, припинення господарської діяльності підприємства.

Крім того, вказані обставини стосовно існування укладених договорів з підприємствами іноземних держав лише підтверджують той факт, що Публічне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат" є успішним суб`єктом господарювання і в повній мірі здатне виконати рішення суду.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, місцевий суд, задовольняючи заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" про забезпечення позову, не дослідив обставини стосовно дійсного існування доказів, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання в подальшому рішення суду, а також не надав належну правову оцінку тому факту, що накладення арешту на рахунки відповідача ніяким чином не сприятиме виконанню такого рішення, а навпаки, може призвести до припинення господарської діяльності боржника.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала від 15.01.2015 р. про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат", що знаходяться на рахунках відповідача в банківських установах, в межах суми 2030723,61 дол США, (32195896,28 грн) підлягає скасуванню, а заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає залишенню без задоволення з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, які мають значення для розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ГПК України та беручи до уваги фактичні обставини виникнення спору судові витрати за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство "Банк "Демарк".

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 66, 67, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 р. у справі № 927/1941/14 скасувати.

3. Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат", що знаходяться на рахунках відповідача в банківських установах, в межах суми позову.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" (14000, м. Чернігів, вул. Комсомольська, буд. 28, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" (16600, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Прилуцька, буд. 2, ) 609 (шістсот де`ять) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати наказ на виконання даної постанови суду.

6. Матеріали оскарження ухвали у справі № 927/1941/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

7. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко