ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа № 921/1099/14-г/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді Давид Л.Л.

Суддів Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Шкребій А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МРІЯ ЛІЗИНГ", б/н від 03.12.2014 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5911/14 від 12.12.2014 р.)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р.

у справі № 921/1099/14-г/17 (суддя - Андрусик Н.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МРІЯ ЛІЗИНГ", с.Васильківці, Гусятинського району, Тернопільської області

про розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. та зобов"язання ТзОВ "МРІЯ ЛІЗИНГ повернути ТзОВ "ОТП ЛІЗИНГ" предмет лізингу

за участю представників сторін:

від позивача: Бабаєвський Д.О. - представник (довіреність від 02.10.2014 р.);

від відповідача: не з»явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі №921/1099/14-г/17 задоволено частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ (надалі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область (надалі - Відповідач) а саме - зобов»язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (с.Васильківці Гусятинського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 35855770) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (м.Київ, Голосіївський район, вул.Жилянська, 43, ідентифікаційний код 35912126) згідно договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011р. предмет лізингу: напівпричіпи Bodex KIS 3W - S, 2011 року випуску, виробництво BODEX BOGUMIL USINSKI, Польща, повна маса 35000,00кг, у кількості 10 штук: шасі №№SU90333GHBSBU1398, SU90333GHBSBU1332, SU90333GHBSBU1352, SU90333GHBSBU1334, SU90333GHBSBU1336, SU90333GHBSBU1335, SU90333GHBSBU1335, SU90333GHBSBU1427, SU90333GHBSBU1430, SU90333GHBSBU1348. В частині розірвання між сторонами договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення місцевого господарського суду в частині припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України щодо вимоги про розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. мотивовано тим, що Відповідач не заперечує факту розірвання договору, а відтак вважає, що відсутній предмет спору. Крім цього, місцевий господарський суд в рішенні зазначив, що з огляду на чинність умов договору фінансового лізингу є правомірними вимоги Позивача в частині повернення Відповідачем Позивачу предмету лізингу.

Відповідач - ТОВ «Мрія-Лізинг», - не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу б/н від 03.12.2014 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5911/14 від 12.12.2014 р.), в якій посилається на те, що останнє прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник вказує, що судом неправомірно припинено провадження у справі щодо позовної вимоги про розірвання договору через відсутність предмету спору. При цьому останній вказує, що він не отримував жодних повідомлень від ТОВ «ОТП Лізинг» про одностороннє (позасудове) розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р., а також йому не відомо факту відмови Позивача від спірного договору фінансового лізингу. Посилання суду та Позивача на факт повернення поштового відправлення по причині «закінчення терміну зберігання» як на єдиний та достатній доказ одностороннього розірвання ТОВ «ОТП Лізинг» Договору не вважає належною підставою такого розірвання, оскільки на його думку є таким, що порушує права Відповідача та ставить його у невигідне правове становище по відношенню до Позивача. Також зазначає, що ні керівництвом ТОВ «Мрія Лізинг» , ні його представником в суді першої інстанції жодним чином не визнавався та не визнається факт розірвання Договору , як і жодним чином не робилось будь-яких заяв чи повідомлень,які б давали суду підставу для такого висновку. Крім цього, вказує, що в довіреності від 22.10.2014 р виданій ТОВ «МРІЯ ЛІЗИНГ» на ім»я Накельського Ю.Б. відсутні такі повноваження, які б надавали право представнику визнавати факти розірвання будь-яких договорів.

Щодо існуючої заборгованості ТОВ «Мрія-Лізинг» за договором фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р., то така, як вказує Скаржник, встановлена лише на підставі розрахунків та довідки Позивача Однак, достовірність таких розрахунків зроблених Позивачем в односторонньому порядку, викликає сумнів у Скаржника, а тому останній вважає суми заборгованості такими, що не відповідають дійсності.

Висновок суду про повернення предмета лізингу Скаржник вважає необґрунтованим, передчасним та таким, що вирішене судом без належних на те правових підстав.

Дані обставини Скаржник вважає безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та просить прийняти нове, яким відмовити в задоволенні вимог ТОВ «ОТП Лізинг».

Позивач ТОВ «ОТП Лізинг» у відзиві (вх. № апеляційного суду 01-04/376/15 від 26.01.2015 р.) заперечує доводи апеляційної скарги посилаючись на те, що порушуючи умови Договору фінансового лізингу щодо належної (повної та своєчасної) сплати, Відповідач не оплатив лізингові платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором в сумі 214 882,83 грн. із простроченням на 131 календарний день. У відповідності до пп.6.1.1. п.6.1. Договору, якщо Відповідач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за Договором та прострочення сплати становить більше тридцяти календарних днів з дня настання строку платежу, то така подія вважається істотним порушенням Договору. В цьому випадку Позивач має право розірвати Договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за Договором та повернення предмета лізингу (пп. «а» п.7.2. Договору). У зв»язку з цим, 01.08.2014 р. направлено Відповідачу письмове повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. з вимогою повернути предмет лізингу Позивачу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання - з 10.08.2014 р.) Договору. Відповідач відповіді на письмове повідомлення не надав, заборгованість не погасив, предмет лізингу не повернув. Вважає правомірним своє звернення до суду з позовом з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Відтак, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну і необґрунтовану.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ ЛІЗИНГ», б/н від 03.12.2014 р. (вх. № Львівського апеляційного господарського суду 01-05/5911/14 від 12.12.2014 р.) на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014р. у справі №921/1099/14-г/17 та призначено до розгляду в судове засідання на 26.01.2015 р. в складі колегії: головуючий суддя Давид Л.Л., судді - Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. (а.с.158).

Крім цього, ухвалою суду від 15.12.2014 р. задоволено клопотання Скаржника та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі №921/1099/14-г/17 до винесення постанови в даній справі (а.с.156-157).

В подальшому ухвалою суду від 26.01.2015 р. розгляд справи відкладено в судове засідання на 16.02.2015 р. на 15 год. 15 хв. в зв»язку з неявкою представника Скаржника та з метою повного та всестороннього дослідження всіх матеріалів та обставин справи (а.с.190-191).

В судове засідання 16.02.2015 р. з»явився представник Позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання 16.02.2015 р. не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 26.01.2015 р., що підтверджується штампом суду на звороті останньої (а.с.191 «зворот»).

Станом на 16.02.2015 р. додаткових доказів та клопотань про відкладення по справі не поступало, а відтак судова колегія Львівського апеляційного господарського суду ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

Представник Позивача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, з мотивів наведених у відзиві (вх. № апеляційного суду 01-04/376/15 від 26.01.2015 р.).

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника Позивача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про часткову не відповідність рішення господарського суду Тернопільської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

25.07.2011 р. ТОВ «ОТП Лізинг» («лізингодавець») та ТОВ «Мрія-Лізинг» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №240-L (а.с.20-27), згідно п.п.1.1 якого Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов»язується набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації (додаток №1 до Договору (специфікація)), а Лізингоодержувач зобов»язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Окрім цього, між сторонами було укладено додаткові угоди до договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р., а саме: Додаток 1 "Специфікація" (а.с.28); Додаток 2 "Графік сплати лізингових платежів" (а.с.29), Додаткову угоду №1 від 12.08.2011 р. (а.с.30), додаткову угоду №2 від 12.08.2011 р. (а.с.31), додаток №1 до додаткової угоди №2 від 12.08.2011 р. до договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.11 р. «графік сплати лізингових платежів» (а.с.31 «зворот» - 32).

Відповідно до п. 1.2 Договору, строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток 2 до Договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем.

Згідно п. 1.7 Договору фінансового лізингу, загальна вартість предмета лізингу на момент укладення договору зазначається в Специфікації (Додаток 1) до Договору.

Крім цього, сторони у договорі зазначили, що приймання Лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформляється шляхом складання Акту приймання-передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам, встановленим Лізингоодержувачем умовам і специфікаціям, та умовам Договору. Акт приймання - передачі підписується повноважними представниками сторін і скріплюється печатками сторін згідно з вимогами законодавства України. Передача предмета лізингу Лізингоодержувачу у володіння та користування у будь-якому випадку відбувається не раніше дати фактичного отримання предмета лізингу від відповідного Продавця Предмета лізингу (п. 2.1 Договору).

На виконання умов Договору фінансового лізингу № 240-L від 25.07.2011 р. сторонами підписано акт приймання-передачі від 12.08.2011 р. (а.с.33), згідно з умовами яких Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач отримав предмет лізингу, а саме: напівпричіпи Bodex KIS 3W - S, 2011 року випуску, виробництво BODEX BOGUMIL USINSKI, Польща, повна маса 35000,00кг, у кількості 10 штук: шасі №№SU90333GHBSBU1398, SU90333GHBSBU1332, SU90333GHBSBU1352, SU90333GHBSBU1334, SU90333GHBSBU1336, SU90333GHBSBU1335, SU90333GHBSBU1335, SU90333GHBSBU1427, SU90333GHBSBU1430, SU90333GHBSBU1348. Загальною вартістю предмета лізингу - 3 741 880,80 грн.

У відповідності до положень п. 5.2 Договору фінансового лізингу, лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу та винагороду Лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмета лізингу. Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з Додатком 2 до Договору, який є його невід'ємною частиною (п.5.3.Договору).

Лізингодавець може письмово повідомляти Лізнгоодержувача про суми лізингових платежів. Водночас, неотримання таких рахунків відповідачем не звільняє його від обов'язку сплачувати лізингові платежі згідно з Договором ( п.5.9. - 5.10. Договору).

Підпунктом 6.1.1. п. 6.1. Договору фінансового лізингу встановлено, що якщо Відповідач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за Договором та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, то така подія вважається істотним порушенням умов Договору, що надає можливість Лізингодавцю розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за Договором та повернення Предмета лізингу (п.п. "а" п. 6.2. Договору). При цьому, зі змісту п.п. "д" п. 6.2. та п. 11.4 Договору вбачається, що у випадку розірвання договору та повернення предмету лізингу, усі раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

Згідно з п.п. «д» п. 8.3. Договору, у разі дострокового припинення дії Договору та прийняття Позивачем рішення про повернення або вилучення предмета лізингу, відповідач зобов'язується повернути предмет лізингу з усіма його складовими частинами, обладнання, документи та інші приналежності, отримані згідно з Актом приймання-передачі, в придатному для експлуатації стані.

Обов'язок відповідача (Лізингоодержувача) повернути предмет лізингу у випадку порушення зобов'язання за Договором фінансового лізингу передбачений і п. п. 1.3., 11.1. Договору.

Відповідно до п. 11.1. Договору такий договір може бути розірваний за письмовою згодою Сторін та в односторонньому порядку, передбаченому Договором. При цьому Лізингоодержувач зобов'язаний повернути Предмет лізингу протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього Договору будь-яким чином та сплатити належні за Договором платежі на дату припинення чи розірвання Договору та на дату повернення Предмета лізингу.

Підпунктом 11.2.2 п. 11.2 Договору, сторони договору передбачили, що договір може бути достроково розірваний Лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення Лізингоодержувачу у випадку, якщо Відповідач (Лізингоодержувач) не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в Договорі. Документом, що підтверджує розірвання Договору, є рекомендований або цінний лист Лізингодавця. Договір вважається розірваним з дати, зазначеної в такому листі Лізингодавця (п. 11.4. Договору).

При цьому, Сторони домовились, що необхідним та достатнім доказом надіслання письмового повідомлення Сторонами одна одній є повідомлення про відправлення з відміткою Сторони, якій надсилалось повідомлення про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа або закінчення терміну зберігання. Рекомендовані (цінні) листи надсилаються на адресу, зазначену в цьому Договорі, або надану Стороною у випадку зміни її місцезнаходження (п. 13.4. Договору).

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, станом на 03.09.2014 р. у Відповідача існує прострочена заборгованість по лізингових платежах у розмірі 171 857,66 грн., в тому числі: відшкодування вартості - 99 723,74 грн.; нараховано винагорода - 72 133,92 грн. (а.с.34).

Позивач надіслав відповідачу повідомлення № 2388/08 від 01.08.2014 року (а.с.36), в якому зазначив про те, що Лізингоодержувач станом на 30 липня 2014 року має прострочену заборгованість перед Лізингодавцем строком понад 30 днів за Договором, в сумі 135 294,24 грн., не оплачені рахунки №25298 від 22.04.2014 р. (а.с.37), №26548 від 21.05.2014 р. (а.с.38), №28355 від 23.06.2014 р. (а.с.39). Окрім цього, в даному листі Позивач повідомив Відповідача про те, що з 10 серпня 2014 року договір вважається розірваним, та вимагає на протязі 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору повернути предмет лізингу Лізингодавцю за адресою: 08130, Київська область, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна 2-В.

Дане повідомлення Позивач надіслав Відповідачу з описом вкладення у цінний лист 05.08.2014 року, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції з відбитком календарного штемпеля місця приймання до пересилання відділення зв'язку від 05.08.2014 року (а.с.41-44) та квитанцією (а.с.45).

Таким чином, як вбачається з вищевикладеного, у позасудовому порядку досягти згоди щодо оплати лізингових платежів сторонам не вдалося, що стало підставою для звернення Позивача до господарського суду з позовом до ТОВ " Мрія-Лізинг" про розірвання договору фінансового лізингу № 240-L від 25.07.2011 р. та зобов'язання повернути предмет лізингу (а.с.13-16).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", на лізингоодержувача покладено обов'язок своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Долученими до справи доказами, а саме: розрахунком розміру простроченої заборгованості станом на 03.09.2014 року (а.с.34), довідкою від 28 жовтня 2014 року про суму нарахованих та сплачених лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 240-L від 15.07.2011 р. (а.с.106-107), підтверджується факт порушення Відповідачем строків сплати лізингових платежів, передбачених умовами договору фінансового лізингу №240-L від 15.07.2011 р. та Графіком сплати лізингових платежів (як невід'ємного Додатку №2 Договору).

У відповідності до п.п. 6.1.1. п.6.1. Договору не сплата лізингових платежів, якщо таке прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, вважається істотним порушенням умов Договору, що надає можливості лізингодавцю розірвати договір та вимагати повернення Предмета лізингу (пп. «а» п.6.2. Договору).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З наведених норм вбачається, що договір може бути розірваний двома способами: позасудовим та судовим.

Припинення правовідношення, як один із способів захисту цивільних прав, може бути пов'язаний з необхідністю змінити чи припинити існуюче правовідношення, наприклад, у зв'язку з порушенням його однією зі сторін (ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України). Зокрема, ця вимога може міститись у позовній заяві про розірвання договору у зв'язку з невиконанням або неналежним його виконанням іншою стороною.

Матеріали справи свідчать, що Позивач скористався наданим йому згідно з умовами договору фінансового лізингу № 240-L від 25.07.2011 р. правом на його (договору) розірвання у позасудовому порядку шляхом звернення до ТОВ "Мрія Лізинг" з письмовим повідомленням за №2388/08 від 01.08.2014 р. про розірвання з 10.08.2014 р. даного договору та вимогою повернути Предмет лізингу позивачу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору (а.с.36), надісланою на адресу відповідача, а саме: вул. Незалежності, буд. 68 А, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 05.08.2014 р. (а.с.35).

Однак, даний конверт повернуто відділенням зв»язку на адресу Лізингодавця із зазначенням причини невручення: «по закінченню терміну зберігання» (а.с.99).

Згідно п.13.4. Договору сторонами встановлено, що необхідним та достатнім доказом надіслання письмового повідомлення Сторонами одна одній є повідомлення про відправлення з відміткою Сторони , якій надсилалась повідомлення про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа або закінчення терміну зберігання.

Місцевим господарським судом встановлено з наявного конверту(а.с.97-99), опису вкладення (а.с.119) та витягу з офіційного сайту останнього щодо відстеження пересилання, внутрішнє поштове відправлення із штриховим кодовим ідентифікатором №960 (а.с.40), яким надіслано на адресу Відповідача повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, повернуто відправнику у зв»язку із закінченням встановленого терміну зберігання, а тому вважає, що з урахуванням наведеного таке повідомлення надіслано Позивачем у відповідності до умов спірного Договору.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду , що одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 806, 782 Цивільного кодексу України , ст.. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» не потребує узгодження з Відповідачем, а відтак договір фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. є припиненим з 10.08.204 р.

Однак, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказує, що факт розірвання договору Відповідачем не заперечується, покликаючись при цьому на пояснення представника останнього та відзив, а відтак вважає, що в частині розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. відсутній предмет спору, у зв»язку з чим на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинив провадження у справі.

Однак, з даним твердженням судова колегія Львівського апеляційного господарського суду не погоджується з огляду на те, що з відзиву на позовну заяву, не вбачається згоди Відповідача на розірвання договору, він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а також з тексту відзиву вбачається, що Відповідач ТОВ «Мрія-Лізинг», вважає, що ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» зобов»язане припинити коригування лізингових платежів за договором фінансового лізингу у зв»язку з тим, що відповідні нарахування згідно п.6.7. Договору суперечать ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 99, 117 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.2 ст. 198 Господарського кодексу України та п.1 Постанови КМ України «Про удосконалення порядку формування цін» від 18.12.1998 р.

Крім цього, в апеляційній скарзі Скаржник вказує, що ні керівництвом ТОВ «Мрія Лізинг», ні його представником в суді першої інстанції жодним чином не визнавався та не визнається факт розірвання Договору , як і жодним чином не робилось будь-яких заяв чи повідомлень, які б давали суду підставу для такого висновку. Крім цього, вказує, що в довіреності від 22.10.2014 р., виданій ТОВ «МРІЯ ЛІЗИНГ» на ім»я Накельського Ю.Б. відсутні такі повноваження, які б надавали право представнику визнавати факти розірвання будь-яких договорів.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що відмова сторони від договору лізингу, передбачена ст. ст. 7, 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", є правом, а не обов'язком сторони, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права та його використання не є перешкодою для звернення сторони до суду з вимогою про розірвання договору в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 року у справі № 3-74гс11, вказано, що касаційний суд обґрунтовано відхилив посилання апеляційного суду на приписи частини першої статті 188 ГК, якою визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002 недотримання позивачем вимог даної норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про підставність позовних вимог Позивача в частині розірвання договору фінансового лізингу від 240-L від 25.07.2011 р., у зв'язку із систематичною несплатою лізингових платежів в розмірі та у спосіб, визначених у договорі фінансового лізингу, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що достовірність розрахунків, зроблених Позивачем в односторонньому порядку, викликає сумнів у нього, а тому останній вважає суми заборгованості такими, що не відповідають дійсності.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані , на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що Відповідач (Скаржник), заперечуючи розрахунок Позивача, не наводить свого розрахунку, який він вважає вірним, а відтак такі посилання Скаржника є необґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про витребування у Відповідача майна, колегія суддів зазначає, що згідно п. 1.3. Договору фінансового лізингу, в разі дострокового розірвання (припинення) договору у зв'язку з порушенням зобов'язань "Лізингоодержувачем" за договором, "Лізингоодержувач" зобов'язаний повернути предмет лізингу "Лізингодавцю", а "Лізингодавець" зобов'язаний прийняти предмет лізингу у "Лізингоодержувача" на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 11.1. договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу.

Згідно п. 7 ч. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" "Лізингоодержувач" зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу-повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задоволив вимогу про повернення предмету лізингу позивачу.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду в частині припинення провадження у справі щодо позовних вимог про розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р., підлягає скасуванню з прийняття нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено частково, а саме: скасовано рішення місцевого господарського суду в частині припинення провадження у справі щодо розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011р. (позовні вимоги є задоволені в повному розміру), то згідно вимог ч.5 ст. 49 ГПК України при задоволенні позову судовий збір покладається на Відповідача.

Враховуючи наведене, з Відповідача (ТОВ «Мрія-Лізинг») слід стягнути на користь Позивача (ТОВ «ОТП Лізинг») 1 218,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

При цьому, ухвалою суду від 15.12.2014 р. відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі №921/1099/14-г/17 до винесення постанови в даній справі (а.с.156-157).

Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р."Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

До апеляційної скарги Відповідач приєднав квитанцію №780210021 від 02.12.2014 р. на суму 609,00 грн. (а.с.164), як доказ сплати судового збору (по немайновій вимозі) та просив відстрочити йому сплату судового збору в розмірі 36 540,00 грн. (по майновій вимозі) до прийняття судом рішення.

Станом на 16.02.2015 р. відповідач не виконав вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 р., а саме: не надав витребуваних судом доказів сплати судового збору у встановлених п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» порядку та розмірі за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі № 921/1099/14-г/17 по майновій вимозі.

В пункті 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження, а тому належну до сплати суму судового збору необхідно стягнути з Відповідача в дохід Державного бюджету України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МРІЯ ЛІЗИНГ", б/н від 03.12.2014 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5911/14 від 12.12.2014 р.) задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі № 921/1099/14-г/17 в частині припинення провадження щодо позовних вимог в частині розірвання договору фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

3. Розірвати договір фінансового лізингу №240-L від 25.07.2011 р. укладений між ТОВ «ОТП Лізинг» та ТОВ «Мрія-Лізинг».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (с. Васильківці, Гусятинського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 35855770) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (м. Київ, Голосіївський район, вул. Жилянська ,43, ідентифікаційний код 35912126) 1 218,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (с. Васильківці, Гусятинського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 35855770) в дохід Державного бюджету України (банк: ГУДКСУ у Львівській області, МФО банку 825014, отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, , рахунок 2006) - 36 540,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

8. Справу №921/1099/14-г/17 повернути господарському суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено та підписано 25.02.2015 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Кордюк Г.Т.