РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/612/15-г
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп", м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Яппі Трейдінг", м. Київ
простягнення заборгованості 87145,88 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Кудрявченко О.С. (дов. №1 від 31.12.2014р.)
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп" (надалі - ТОВ "Вітіс Груп") звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яппі Трейдінг" (надалі - ТОВ "Яппі Трейдінг") про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 61668,12 грн., 3083,40 грн. - штрафу, 13481,28 - відсотків річних та інфляційних розмірі 8912,78 грн.

Ухвалою від 16.01.2015р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва порушено провадження у справі № 910/612/15-г та призначено розгляд справи на 28.01.2015р.

28.01.2015р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від позивача надійшли документи для залучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у зв`язку із неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 11.02.2015р.

10.02.2015р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення до позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2015р. у зв`язку із повторною неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 18.02.2015р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2015р. у зв`язку із клопотанням позивача та неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 04.03.2015р.

25.02.2015р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Згідно якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за поставлений товар у розмірі 61668,12 грн., 3083,40 грн. - штрафу, 6830,83 грн. - пені, 1114,56 - трьох відсотків річних та інфляційних у розмірі 8912,78 грн.

Зазначену заяву прийнято судом до розгляду як таку, що не суперечить вимогам ст. 22 ГПК України.

При цьому, судом взято до уваги позицію викладену у п.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» згідно якого, під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 N 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України"). Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав. В судові засідання не з'явивлявся, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/612/15-г.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

27.12.2013р. між ТОВ "Вітіс Груп" (постачальник) та ТОВ "Яппі Трейдінг" (покупець) було укладено Договір поставки №692-13К (надалі - Договір), згідно із п.п.1.1., 2.2.1. якого Постачальник зобов'язується поставляти окремими партіями та передавати у власність Покупцеві замовлений товар, і Покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно оплачувати його у порядку, визначеному умовами цього Договору. Асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначена у накладних на кожну окрему партію. Покупець зобов'язаний оплачувати товар у терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 3.3. договору датою поставки товару є дата, зазначена у видатковій накладній Постачальника.

Згідно п. 4.1. договору ціна на товар вказана у товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній. Вартість товару є узгодженою Сторонами за наявності печаток (штампів) або підпису відповідальних осіб Сторін на накладній.

Доповненням №1/реал до договору поставки №692/13К від 27.12.2013р. сторони погодили, що покупець зобов'язаний оплачувати отриманий товар по мірі його реалізації, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника кожні 30 (тридцять) календарних днів з моменту реалізації товару, але не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки такого товару.

Пунктом 5.1. договору сторони встановили: сторона, що не виконує належним чином умови договору, зобов'язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5% від суми невиконаного або виконаного неналежним чином зобов`язання.

За змістом п. 5.3. договору у разі затримки оплати за отриманий товар, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період нарахування пені, від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту його укладення (дата зазначена у верхньому правому куті першої сторінки Договору). Строк дії Договору необмежений. Кожна із сторін має право розірвати Договір, письмово попередивши іншу сторону за тридцять календарних днів про таке розірвання (п. 9.1. договору).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 27.12.2013р., позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 97805,56 грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 30.12.2013р. по 22.08.2014р.: №ВИ000113227 від 30.12.2013р. на суму 8549,35 грн., №ВИ000113228 від 30.12.2013р. на суму 8279,35 грн.,№ ВИ000115795 від 31.01.2014р. на суму 732,38 грн., №ВИ000117910 від 26.02.2014р. на суму 1551,28 грн., №ВИ000118231 від 03.03.2014р. на суму 567,88 грн., №ВИ000118792 від 07.03.2014р. на суму 579,98 грн., №ВИ000118794 від 07.03.2014р. на суму 2010,02 грн., №ВИ000119318 від 14.03.2014р. на суму 13032,58 грн., №ВИ000119320 від 14.03.2014р. на суму 8963,76 грн., №ВИ000119336 від 14.03.2014р. на суму 14085,07 грн., №ВИ000119340 від 14.03.2014р. на суму 8431,20 грн., №ВИ000119343 від 14.03.2014р. на суму 912,48 грн., №ВИ000120590 від 31.03.2014р. на суму 874,99 грн., №ВИ000120863 від 02.04.2014р. на суму 14247,70 грн., №ВИ000120864 від 02.04.2014р. на суму 4036,16 грн., №ВИ000126572 від 05.06.2014р. на суму 1237,54 грн., №ВИ000126573 від 05.06.2014р. на суму 2473,81 грн., №ВИ000126574 від 05.06.2014р. на суму 2673,78 грн., №ВИ000133688 від 22.08.2014р. на суму 2672,50 грн., №ВИ000133693 від 22.08.2014р. на суму 1893,75 грн. (належним чином засвідчені позивачем копії, яких знаходяться в матеріалах справи, а оригінали досліджено у судовому засіданні), які підписано представниками позивача та відповідача та скріплено печатками.

Доповненням №1/реал до договору поставки №692/13К від 27.12.2013р. сторони погодили, що покупець зобов'язаний оплачувати отриманий товар по мірі його реалізації, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника кожні 30 (тридцять) календарних днів з моменту реалізації товару, але не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки такого товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором №692-13К від 27.12.2013р. зобов'язання виконав не в повному обсязі, товар у визначений договором строк оплатив лише на суму 28000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку за період з 07.02.2014р. по 21.08.2014р. та здійснив повернення товару на суму 8137,44 грн., що підтверджується накладними на повернення товару №2605 від 05.06.2014р. та №2606 від 05.06.2014р.

При цьому, згідно пояснень позивача, неоплаченими залишились видаткові накладні №ВИ000119318 від 14.03.2014р. на суму 7302,82 грн. - оплачено частково (21.08.2014р.), №ВИ000119336 від 14.03.2014р. на суму 5947,63 грн. - повернення товару (05.06.2014р.), №ВИ000119320 від 14.03.2014р. на суму 8963,76 грн., №ВИ000119340 від 14.03.2014р. на суму 8431,20 грн., №ВИ000119343 від 14.03.2014р. на суму 912,48 грн., №ВИ000120590 від 31.03.2014р. на суму 874,99 грн., №ВИ000120863 від 02.04.2014р. на суму 14247,70 грн., №ВИ000120864 від 02.04.2014р. на суму 4036,16 грн., №ВИ000126572 від 05.06.2014р. на суму 1237,54 грн., №ВИ000126573 від 05.06.2014р. на суму 2473,81 грн., №ВИ000126574 від 05.06.2014р. на суму 2673,78 грн., №ВИ000133688 від 22.08.2014р. на суму 2672,50 грн., №ВИ000133693 від 22.08.2014р.

Відповідно до умов Доповнення №1/реал до договору та вимог ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був оплатити вказані накладні в строк до 13.05.2014р. на суму на 31557,89 грн., в строк до 30.05.2014р. на суму 874,99 грн., в строк до 01.06.2014р. на суму 18283,86 грн., в строк до 04.08.2014р. на суму 6383,85 грн., в строк до 21.10.2014р. на суму 4566,25 грн.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із банківських виписок за період з 07.02.2014р. по 21.08.2014р. відповідачем не здійснено оплату отриманого товару у розмірі 61668,12 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

За таких обставин, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в частині 61668,12 грн. та не спростував заявлених позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги ТОВ "Вітіс Груп" про стягнення з ТОВ "Яппі Трейдінг" заборгованості у розмірі 61668,12 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 6830,83 грн.

Як встановлено судом, в п. 5.3. договору у разі затримки оплати за отриманий товар, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період нарахування пені, від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок пені позивачем виконано за період з 14.05.2014р. по 13.01.2015р.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що позивачем при нарахуванні пені допущено арифметичну помилку у визначенні загального розміру пені за період прострочення. За перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 6830,82 грн. за період з 14.05.2014р. по 13.01.2015р.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача штраф у розмірі 5% суми заборгованості передбаченого у п. 5.1. договору, який складає 3083,40 грн.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Разом з тим, сторонами у договорі передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

За таких обставин, враховуючи, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, суд погоджується зі зробленим позивачем розрахунком штрафу на суму 3083,40 грн., який, за висновками суду, є арифметично вірним, внаслідок чого позов в цій частині також підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 1114,56 грн. 3 % річних та 8912,78 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що позивачем при нарахуванні 3% річних допущено арифметичну помилку у визначенні розміру процентів за прострочення виконання зобов`язання по оплаті видаткової накладної №ВИ000126572 на суму 1237,54 грн. (за період прострочення з 05.08.2014р. по 13.01.2015р. розмір процентів становить 16,48 грн).

За перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню 3% річних в сумі 1108,05 грн.

Інфляційні втрати за період з 14.05.2014р. по 13.01.2015р. згідно розрахунку суду становлять 8929,61 грн. При цьому позивачем до стягнення заявлено до стягнення інфляційних втрат у розмірі 8912,78 грн. З урахуванням того, що ТОВ "Вітіс Груп" заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у меншому розмірі ніж визначено законом, а суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог тому судом задовольняється вимога щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 8912,78 грн.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме: 61668,12 грн. - основний борг, 6830,82 грн. - пені, 3083,40 грн. - штрафу, 8912,78 грн. - інфляційних втрат та 1108,05 грн. - 3% річних.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яппі Трейдінг" (01021, м. Київ, вул. Грушевського, б. 28/2, офіс 43, ідентифікаційний код 37265690) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп" (03055, м. Київ, вул. Шулявська, б. 10/12-Д, ідентифікаційний код 36126345) основний борг у розмірі 61668 (шістдесят одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн. 12 коп., пеню у розмірі 6830 (шість тисяч вісімсот тридцять) грн. 82 коп., штраф у розмірі 3083 (три тисячі вісімдесят три) грн. 40 коп., 3% річних у розмірі 1108 (одна тисяча сто вісім) грн. 05 коп., інфляційні у розмірі 8912 (вісім тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 78 коп., судовий збір у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 85 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 10.03.2015р.

Суддя В.В. Князьков