ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.15р. Справа № 904/428/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт2Юкрейн", смт.Ювілейне, Солонянський район, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР", сільрада Любимівка, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Погрібна О.А. - довіреність № б/н від 15.01.15р.; директор Штефан К.А. - паспорт серії АН658563 виданий 04.01.08р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпорт2Юкрейн", смт.Солоне, Солонянський район, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Любиміський кар'єр", сільрада Любимівська, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 48789,67грн. - основного боргу, 28860,63грн. - пені, 5943,90грн. - інфляційних втрат, 5997,53грн. - 36% річних.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № б/н від 23.01.2015р. ухвалою суду від 27.01.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 09.02.2015р.

Суд розгляд справи відкладав з 09.02.2015р. до 27.02.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 09.02.2015р.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання відповідачем 25.02.2015 року відповідного поштового відправлення, зокрема ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року.

Господарський суд звертає увагу, що копію позовної заяви та додані до неї документи відповідач отримав 05.02.2015р. (в якості доказу господарський суд долучив до матеріалів справи витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень), однак останнім не вжито жодних дій з метою належного виконання вимог суду.

27.02.2015р. повноважний представник та директор позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні в повному обсязі, просять суд розглянути справу без участі повноважного представника відповідача, крім того, подали клопотання про долучення до матеріалів справи документів, зокрема поштових доказів, які підтверджують повідомлення відповідача про час та місце судового засідання.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзив на позов не надав, витребуванні судом документи не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Господарський дійшов висновку, що відповідач без поважних причин не виконав вимоги суду та не забезпечив явку представника в судове засідання.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2015р. в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Імпорт2Юкрейн", (далі по тексту - позивач, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" (далі по тексту - відповідач, покупець) укладено договір поставки №1507-1 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться у специфікаціях (додатки до договору), які є невід'ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару.

Пунктом 2.1 договору визначено, що передача товару покупцю здійснюється продавцем за наявністю товару на складі покупця на наступних умовах:

- EXW склад продавця - протягом 21 (двадцять один) календарного дня, з дня виконання покупцям вимог пункту 3.4.1 цього договору. Факт передачі товару покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання видаткової накладної, яка підписується обома сторонами у момент передачі-приймання товару. Покупець несе ризик випадкової загибелі, втрати, пошкодження або знищення товару з моменту підписання обома сторонами видаткової накладної. Товар доставляється (перевозиться) зі складу продавця до складу покупця силами та засобами покупця (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що покупець, підписуючи видаткову накладну, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із продавцем та позбавляється права заявляти претензії, щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, комплектацією, асортиментом та ціною попередній домовленості із продавцем. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від продавця покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати видаткову накладну та відповідні товаро-супровідні документи на товар.

Згідно з пунктом 3.1 договору ціна на товар формується виходячи з вартості товару в доларах США (в еквіваленті, по курсу, встановленому за домовленістю сторін, з врахуванням умов, передбачених пунктом 3.2 даного договору) встановлюються в українських гривнях, відповідно до базису поставки EXW (Франко-склад покупця), та вказується в специфікації №1 до договору. При цьому оплата здійснюється в національній валюті України.

Пунктом 3.2 договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України, згідно з пунктом 3.1 цього договору та специфікації до даного договору.

Сторони домовилися, що при зміні, на момент оплати, встановленого міжбанківського курсу гривні до долара США, пропорційно, автоматично змінюється і загальна вартість товару, і в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди (про зміну загальної вартості товару).

Як визначено пунктом 3.4 договору оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем у два етапи:

- перший етап - сплата 10% ціни (вартості товару) (підпункт 3.4.1 пункту 3.4 договору);

- другий етап - сплата 90% ціни (вартості товару), протягом 60 календарних днів з моменту виконання вимог пункту 3.4.1 (підпункт 3.4.1 пункту 3.4 договору).

Договір набирає чинності з дати його укладання (підписання) сторонами та діє до 31.12.2014р. та моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов'язань за цим договором (пункт 9.1 договору).

На виконання умов договору між позивачем та відповідачем підписано специфікацію №1, де сторони узгодили конкретний асортимент (гідроциліндр підвороту ковша на САТ 972), кількість (1), ціну за одиницю без ПДВ, гривня/долар США (80000,00грн./6666,67доларів США), умови поставки (EXW склад продавця у місті Дніпропетровську), умови оплати товару (згідно договору 10% - передплата; 90% протягом 60 календарних днів з моменту передплати).

Специфікацією №1 узгоджено, що в разі зміни курсу гривні до долару на Міжбанку на момент оплати більше ніж на 3% від курсу який встановлений в Специфікації, сторони мають право провести зміну ціни.

На виконання умов укладеного між сторонами договору відповідач 25.07.2014р. здійснив оплату 10% вартості товару, а саме 10000,00грн.

Позивач зазначає, що відповідно до умов договору та специфікації № 1 відповідачу було передано у власність товар на загальну суму 106750,00грн., що підтверджується видатковою накладною №2908/6 від 29.08.2014р.

Відповідач, в порушення положень укладеного між сторонами договору, свій обов'язок з оплати на користь позивача 90% вартості товару виконав частково, а саме перерахував позивачу 70000,00грн., що підтверджується випискою по рахунку, яка долучена до матеріалів справи.

Станом на 26.12.2014р. за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість у розмірі 3009,85 доларів США. Станом на 26.12.2014р. міжбанківський курс складає 16.2100грн. за один долар США. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.12.2014р. складає 48789,67грн. (3009,85 доларів США х 16.2100).

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника та директора позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48789,67грн. суми основного боргу, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на положення пункту 3.4 договору, строк оплати товару за видатковою накладною №2908/6 від 29.08.2014р. є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Доказів оплати товару отриманого за видатковою накладною №2908/6 від 29.08.2014р. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення товару отриманого за видатковою накладною №2908/6 від 29.08.2014р. не надано.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

Частина 2 ст. 266 Господарського кодексу України встановлює, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення ((асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначається специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору винна сторонам несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 5.2 договору визначено, що у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов'язань по оплаті за товар за цим договором покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3 договору визначено, що на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання строком більше 30 календарних днів боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 5.4 договору сплата стороною штрафу або пені не звільняє жодну зі сторін від обов'язку реально та належним чином виконувати усі свої зобов'язання за цим договором.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за період з 24.09.2014р. по 26.12.2014р. на суму 28860,63грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 36% річних за період з 24.09.2014р. по 26.12.2014р. на суму 5997,53грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційні втрати за період з 24.09.2014р. по 26.12.2014р. на суму 5941,90грн.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, а саме розрахунок здійснено за ставкою 0,5% за кожен день прострочення, в той час, як діючими є положення статті 1 та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а саме відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, господарський суд здійснив перерахунок пені та визнав обґрунтованою суму пені у розмірі 4313,68грн., яка і підлягає задоволенню.

Господарський суд перевірив розрахунок 36% річних здійснений позивачем та визнав його обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Господарський суд не знаходить правових підстав для нарахування інфляційних втрат, оскільки сторони в договорі визначили інший спосіб компенсації знецінення грошових коштів, а саме перерахунок відносно курсу національної валюти - гривні до долара США. В такому випадку нарахування інфляційних втрат є неможливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише відносно національної валюти (п 8.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.); а здійснений позивачем перерахунок вартості товару по курсу долара США повністю врахував таке знецінення.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1205,27грн., з урахуванням того, що 65,97% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" (52042, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сільрада Любимівська, вул.Чаплинська, 1А; ідентифікаційний код 23935242) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт2Юкрейн" (52400, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт.Солоне, вул.Гагаріна, 26; ідентифікаційний код 38355030) 48789,67грн. (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят дев'ять грн. 67 коп.) - основний борг; 4313,68грн. (чотири тисячі триста тринадцять грн. 68 коп.) - пеня; 5997,53грн. (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім грн. 53 коп.) - 36% річних; 1205,27грн. (одна тисяча двісті п'ять грн. 27 коп.) - судовий збір, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

02.03.2015р.

Суддя І.В. Петренко