РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015№910/28214/14

За позовомПублічного акціонерного товариства "Інтербанк"
доСтрахового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія"
провстановлення нікчемності правочину та застосування наслідків їх недійсності - стягнення 1 152 200,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Подольський А.Ю. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 16.02.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Інтербанк" до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія" про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків його недійсності та стягнення грошових коштів 1 152 200,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2014 порушено провадження у справі №910/28214/14, розгляд справи призначений на 19.01.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.01.2015, в порядку статті 77 ГПК України розгляд справи відкладений на 02.02.2015.

Ухвалою від 02.02.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 16.02.2015.

31.01.2015 позивач подав до суду "уточнену позовну заяву", яка судом не прийнята до розгляду враховуючи не дотримання позивачем положень ст. 22 ГПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що виконання вказаного банком правочину спричинило погіршення фінансового стану останнього, та мало на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів на загальну суму 1 152 200,00 грн., а відтак, у відповідності до ч.3 ст.38 Закону України "По систему гарантування вкладів фізичних осіб" Договір є нікчемним.

Підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач вважає, що за умовами договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 банк позбавлений можливості отримати страхове відшкодування оскільки такий договір припиняється у день, який є датою погашення кредиту - 24.11.2014.

Відповідач явку уповноважених представників сторін не забезпечив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.02.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

09.01.2014 між відповідачем (страховик за договором) та позивачем (страхувальник за договором) укладений договір страхування кредиту №59 08 0000-0103, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення позичальника страхувальнику кредиту та процентів за користування кредитом на умовах, встановлених діючим кредитним договором №3836/9 від 31.12.2013.

Позичальник за кредитним договором - ТОВ "Техноєвро", сума кредиту становить: 26 000 000,00 грн.

Згідно Договору страхування відповідач зобов'язується за обумовлену в Договорі плату (страховий платіж), при настанні передбаченої в Договорі події (страхового випадку) відшкодувати позивачу заподіяні внаслідок цієї події збитки (сплатити страхове відшкодування) в межах страхової суми, визначеної у Договорі.

Позивач відносить Договір страхування до таких господарських договорів, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів.

Позивач просить суд встановити нікчемність правочину, який був укладений між ПАТ КБ "ІНТЕРБАНК" та СТзДВ "Гарантія" - Договору страхування кредиту № 59 08 0000-0103 від 09.01.2014.

Головною підставою позивач вважає, що за умовами Договору страхування ПАТ КБ "ІНТЕРБАНК" (позивач) нібито позбавлений можливості отримати страхове відшкодування оскільки Договір страхування припиняється у день, який є датою погашення кредиту - 24.11.2014. А тому позивач вважає, що він автоматично позбавлений права при невиконанні позичальником обов'язку щодо сплати заборгованості за Кредитним договором, оскільки порушення позичальником сплати заборгованості за Кредитним договором, якщо воно відбудеться після спливу строку дії Договору страхування - 25.11.2014, на наступний день після спливу строку дії договору.

З огляду на зазначене, позивач вказує, що виконання укладеного ПАТ КБ "Інтербанк" договору страхування спричинило погіршення фінансового стану банку, та мало на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів на загальну суму 1 152 200,00 грн. та згідно ч. 3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договір страхування є нікчемним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент запровадження тимчасової адміністрації Банку) визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини 21 ст. 38 Закону, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч.2 ст.38 вказаного вище Закону протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

За змістом ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Пунктом 2.5.2 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Виходячи з системного аналізу ст.ст.207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Як слідує з матеріалів справи, 09.01.2014 між відповідачем (страховик за договором) та позивачем (страхувальник за договором) укладений договір страхування кредиту №59 08 0000-0103, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення позичальника страхувальнику кредиту та процентів за користування кредитом на умовах, встановлених діючим кредитним договором №3836/9 від 31.12.2013.

Розмір страхової суми складає 26 000 000,00 грн., франшиза (у відсотках від страхової суми) становить 1,0 % (п. 5 Договору).

Згідно з п.6.1 вказаного вище правочину страховим випадком за договором є фактично підтвердження Страхувальником в термін, обумовлений договору страхування, факт настання збитків через невиконання або неналежне виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Страхувальником по поверненню кредиту, процентів по ньому в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

У п.7.2 договору №59 08 0000-0103 страховий платіж (внесок) за період страхування становить 1 152 200,00 грн.

Пунктом 8 договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 передбачено, що строк дії договору (період страхування) встановлюється згідно з п.8.2 цього договору, але не більше строку дії кредитного договору.

Договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. 07 січня 2014 року та діє до 23 год. 59 хв. 24 листопада 2014 року.

31.12.2013 між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Інтербанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноєвро" (позичальник) укладено кредитний договір №3836/9, відповідно до п.2.1 якого банк надає позичальнику кредит у сумі 26 000 000,00 грн. для придбання цінних паперів.

Відповідно до п.2.2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном повернення - не пізніше 24.11.2014, з процентною ставкою 16 % річних.

Таким чином, за умовами кредитного договору позичальник зобов'язався провести остаточний розрахунок щодо повернення кредиту 24.11.2014.

Відтак, враховуючи, що договір страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014. припинив свою дію в день, погашення кредиту 24.11.2014, що на думку позивача свідчить про те, що договір страхування мав на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів.

Однак, з даними твердженнями позивача суд не погоджується та зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 251 Цивільного кодексу України визначено, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

У постанові Національної комісії регулювання електроенергетики "Про схвалення примірного договору між ДП "Енергоринок" та постачальниками електричної енергії за нерегульованим тарифом" від 18.06.2004 № 631 визначено, що слід розуміти під банківським днем, а саме день, коли банківська система України дозволяє перерахування коштів.

У Податковому кодексі України наведено визначення, що слід розуміти під операційним (банківським) днем, а саме частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ та на їх відкликання і, за наявності технічної можливості, здійснюється їх обробка, передача та виконання.

Як вже зазначалось, за умовами кредитного договору №3836/9 від 31.12.2013 договору, позичальник зобов'язався провести остаточний розрахунок щодо повернення кредиту 24.11.2014.

Тобто, враховуючи умови кредитного договору №3836/9 від 31.12.2013 та робочий час, протягом якого можливе перерахування позичальником грошових коштів (повернення кредитної заборгованості), останнім терміном повернення кредиту є 18 год. 00 хв. 24.11.2014.

Водночас, договір страхування діє до 23 год. 59 хв. 24 листопада 2014 року.

Таким чином, термін повернення кредиту та термін дії договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 за часом не співпадають.

Водночас, варто зазначити, що у договорі страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 зазначені дії страхувальника при настанні страхової події, а саме, після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 дні (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика.

У тексті договору страхування вказані дії страхувальника (позивача), які повинні статися після настання страхового випадку, але не обумовлено, що такі дії страхувальника повинні бути тільки у період дії договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014.

Така умова за договором страхування поширюється тільки при настанні страхового випадку, тобто на збитки внаслідок подій, які відбулися протягом періоду страхування.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми кредиту та процентів за користування кредитом позивачу в кінцевій термін - 24.11.2014 за кредитним договором, саме останній день слід вважати датою настання страхового випадку.

Наразі, позивач зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика про обставини події.

Відтак, враховуючи зазначене все вище, господарський суд дійшов висновку, що договір страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 не позбавляє права позивача звернутися до відповідача із заявою про настання страхової випадку та виплати страхового відшкодування згідно умов Договору страхування після спливу дії Договору, а саме 24.11.2014.

Між тим, судом враховано, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що страховий випадок за договором страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 взагалі мав місце.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що твердження банку, що договір страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 є нікчемний, що спричинило погіршення фінансового стану позивача, яке мало на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів на суму 1 152 200,00 грн., є безпідставним.

Водночас, суд зазначає, що чинним законодавством визначено категорії договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, які є нікчемними.

При цьому підписаний сторонами до введення тимчасової адміністрації договір страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 не входить до переліку договорів, визначених в частині 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже свідчить про відсутність підстав вважати вказаний вище правочин таким, що не породжує правових наслідків.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв'язку з наведеними обставинами, вимоги позивача про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору є також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно з ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачами.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 23.02.2015.

Суддя М.Є.Літвінова