КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 910/18655/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Костенко В.Л. - представник, дов. б/н від 25.07.2014;

від відповідача: Соляник Н.В. - представник, дов. № ЦХП-15/13 від 12.01.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2014

у справі № 910/18655/14 (суддя Яковенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой"

до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

про стягнення 813 710,36 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/18655/14 відкладено на 02.03.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 у справі № 910/18655/14 позовні вимоги задоволено у повному обсязі; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки № ЦХП-06-02712-01 від 25.05.2012 у розмірі 813 710,36 грн., 16 274,21 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 90/5-2014 від 07.05.2014 про перерахування суми заборгованості у розмірі 813 710,36 грн.; проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування, розрахунків з позивачем проведено не було; після спливу вказаного у п. 6.1 договору строку оплати за продукцію, покупець вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання; судом не враховується твердження відповідача стосовно відсутності обов'язку сплачувати 10% від вартості поставленої продукції; як вбачається із актів прийому-передачі від 29.12.2012 Фастівський склад ДП "Укрзалізничпостач" на правах вантажоотримувача, отримав продукцію, отже, відповідач повинен направити на адресу позивача повідомлення про готовність вантажоодержувача про проведення пусконалагоджувальних робіт; у матеріалах справи відсутні докази повідомлення постачальника про готовність кінцевого вантажоодержувача до проведення пусконалагоджувальних робіт; у суду відсутні підстави для констатування факту прострочення кредитора, оскільки його обов'язок залежав від виконання покупцем свого зобов'язання стосовно його повідомлення про готовність кінцевого вантажоодержувача до проведення пусконалагоджувальних робіт; суд при вирішенні спору приймає до уваги підписаний обома сторонами акт № 9 звірки поставок та розрахунків між відповідачем та позивачем до договору № ЦХП-06-02712-01 від 25.05.2012 станом на 31.03.2014, відповідно до якого наявна заборгованість відповідача у розмірі 813 710,36 грн.; підписання акту звірки обома сторонами договору підтверджує факт наявності заборгованості по оплаті за поставлену позивачем відповідачу продукцію; матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі договору за передану продукцію; відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 у справі № 910/18655/14 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, на суму 415 511,43 грн., в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що відповідачем частково оплачена отримана продукція на суму 3 168 278,98 грн., несплаченими залишилось 813 710,36 грн.; позивачем не виконано у повному обсязі взяті на себе зобов'язання за договором, а саме: у матеріалах справи відсутні докази підписання та надання позивачу актів пусконалагоджувальних робіт та актів проведення навчання працівників, підписаних представниками позивача та відповідача в сумі вартості продукції, відповідно до п. 6.1 договору, тому, на думку скаржника, не настав обов'язок здійснювати остаточний розрахунок.

У письмовому поясненні на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що позивачем в повній мірі виконані роботи, акти введення в експлуатацію не є первісною документацією, а є актом, підтверджуючим виконання інженерних, технічних робіт і т.п.; на дату підписання позовної заяви і до сьогодні, з боку відповідача жодної претензії або будь-яких заперечень про невиконання робіт з введення в експлуатацію позивачем не було.

02.03.2015 від відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі № 910/18655/14 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" в особі Відокремленого структурного підрозділу Колійної машинної станції № 137, яке є кінцевим одержувачем продукції за договором поставки № ЦХП-06-2712-01 від 25.05.2012.

Розглянувши подане скаржником клопотання, враховуючи матеріали справи № 910/18655/14, колегія суддів дійшла висновку, що рішення у цій справі не може вплинути на права або обов'язки Державного підприємства "Придніпровська залізниця" щодо однієї з сторін, отже, відсутні підстави, передбачені статтею 27 ГПК України, для залучення до участі у справі Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі Відокремленого структурного підрозділу Колійної машинної станції № 137, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тому, клопотання скаржника залишається без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи письмового пояснення на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 813 710,36 грн.; судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.05.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № ЦХП-06-02712-01, відповідно до п. 1.1 якого позивач, за договором постачальник, зобов'язується поставити та передати у власність, а відповідач, за договором покупець, прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Згідно із п. 4.1 договору № ЦХП-06-02712-01 ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (Перевезення сплачено до…) пункт призначення - згідно із рознарядкою відповідача; постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до даного договору, включає: вартість продукції, тари, пусконалагоджувальні роботи та навчання працівників, які пов'язані з їх обслуговуванням, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати позивача згідно із п. 5.1.

Пунктами 5.1, 5.3 договору № ЦХП-06-02712-01 сторони погодили, що позивач здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до…) - пункт призначення - згідно із рознарядкою відповідача (відповідно до вимог "Інкотермс" ред. 2010р.); датою поставки продукції вважається дата приймання продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем - структурним підрозділом залізниці, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками позивача, вантажоодержувача, відповідача та затвердженого службою залізниці вантажоодержувача.

Факт постачання позивачем продукції відповідно до умов договору № ЦХП-06-02712-01 та прийняття відповідачем продукції на загальну суму 3 981 989,34 грн. підтверджується видатковими накладними, а саме: № 687 від 29.12.2012 на суму 1 327 329,78 грн., № 715 від 29.12.2012 на суму 1 327 329,78 грн., № 716 від 29.12.2012 на суму 1 327 329,78 грн.

Також про передання зазначеної продукції позивачем та прийняття її вантажоодержувачем складені 29.12.2012 акти прийому-передачі за №№ 601, 602 та 603.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.3 договору № ЦХП-06-02712-01 розрахунки між відповідачем та позивачем здійснюються таким чином: в розмірі 90% від вартості поставленої продукції протягом 75-ти банківських днів відповідно до рахунку-фактури на дану продукцію після підписання акту прийому-передачі; остаточний розрахунок в розмірі 10% від вартості поставленої продукції здійснюється протягом 75-ти банківських днів, після підписання на надання відповідачу акту введення в експлуатацію, підписаного представником позивача та вантажоодержувача відповідно до рахунку-фактури на дану продукцію; остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, останнім за період з 19.06.2013 по 08.08.2013 частково, на суму у розмірі 3 168 278,98 грн., оплачено поставлену позивачем продукцію, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 813 710,36 грн.

Позивач у претензії № 90/5-2014 від 07.05.2014 просив відповідача розглянути дану претензію у встановлений законодавством термін та перерахувати суму заборгованості в розмірі 813 710,36 грн.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповіді на претензію позивача за № 90/5-2014 від 07.05.2014 відповідачем не надано.

Доказів повної оплати за поставлену позивачем продукцію згідно із договором № ЦХП-06-02712-01 у розмірі 813 710,36 грн., відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд, враховуючи часткові сплати відповідачем заборгованості, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 813 710,36 грн., за поставлену продукцію згідно із договором № ЦХП-06-02712-01, є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Як вже зазначалось, пунктом 6.3 договору № ЦХП-06-02712-01 сторони погодили момент здійснення остаточних фінансових взаєморозрахунків: після підписання акту звірки.

У матеріалах справи є наявним акт № 11 звірки поставок та розрахунків між сторонами за договором № ЦХП-06-02712-01, відповідно до якого станом на 31.05.2014 у відповідача існує перед позивачем кредиторська заборгованість у розмірі 813 710,36 грн.

Як свідчить зміст розділу 6 договору № ЦХП-06-02712-01, момент здійснення остаточних розрахунків між сторонами настає внаслідок підписання між сторонами акту звірки, отже, акт введення в експлуатацію є лише проміжним документом.

Не заперечуючи складання акту звірки, скаржник посилається на відсутність у матеріалах справи акту введення продукції в експлуатацію.

Як вбачається із п. 5.6 договору № ЦХП-06-02712-01, проведенню позивачем пусконалагоджувальних робіт та навчання працівників, передує повідомлення відповідача про готовність кінцевого вантажоодержувача до проведення таких робіт.

Однак, відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 відповідачем не надано суду доказів надсилання позивачу повідомлення про готовність кінцевого вантажоодержувача до проведення пусконалагоджувальних робіт (п. 5.6 договору), всі документи щодо здійснення пусконалагоджувальних робіт, навчання працівників та оформлення відповідних актів, письмові пояснення вантажоодержувачів щодо того, як використовується одержана продукція та відповідних доказів.

Таким чином, твердження скаржника про невиконання позивачем умов договору № ЦХП-06-02712-01 та відсутність обов'язку здійснення повної оплати одержаної продукції, є голослівним.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 у справі № 910/13953/14 є безпідставним, оскільки у названій справі обставини виконання господарського договору є іншими, ніж у справі № 910/18655/14.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 у справі № 910/18655/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" без задоволення.

2. Справу № 910/18655/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 10.03.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха