ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" лютого 2015 р. Справа № 918/1215/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг»

до Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс»

про стягнення в сумі 130 383 грн. 09 коп.

Представники сторін:

від позивача: представник Василюк М. М. (договір про надання правової допомоги від 07 липня 2014 року № Ю-1/14)

від відповідача: Бордюженко М.М.- дов. № 2294 від 19.09.2014 року

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг" (надалі Позивач, Товариство) звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (надалі Відповідач, Підприємство) 130383,09 грн. процентів на розстрочений платіж по договору поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24 вересня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24 вересня 2010 року позивач передав відповідачу обумовлену у вказаній угоді продукцію виробничо-технічного призначення. Відповідач взяте на себе за вказаним договором зобов'язання по оплаті вказаного товару виконав несвоєчасно чим порушив зобов'язання, у зв'язку з чим останньому у період з 1 вересня 2011 року по 23 грудня 2011 року позивачем нараховано 130383,09 грн. процентів за придбання вищезазначеної продукції у розстрочку. Оскільки відповідач у добровільному порядку не погасив зазначену суму боргу, позивач, посилаючись на статті 509, 525, 526, 530, 536, 599, 610, 611, 627, 694 Цивільного кодексу України та статті 193, 199, 231, 232, 265 Господарського кодексу України, просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму грошових коштів.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року позов ТзОВ "Приват Лізинг" задоволено, вирішено стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг" 130383,09 грн. процентів на розстрочений платіж.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Рівненської області Приватне підприємство "Агро-Експрес-Сервіс" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2014 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" залишено без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 12.09.2014 року у справі № 918/1215/14 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року рішення господарського суду Рівненської області від 12.09.2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 року у справі № 918/1215/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Відповідно до частини першої статті 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справа № 918/1215/14 передана 12.01.2015 року на розгляд судді Марачу В.В.

Ухвалою суду від 13.01.2015 року справу № 918/1215/14 прийнято до розгляду.

Ухвалами господарського суду розгляд справи відкладався за клопотання сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 24 лютого 2015 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позов суду не надав. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог Позивача заперечив, пославшись на їх необгрунтованість та неправомірність.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

24 вересня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг", як Постачальником та приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс", як Покупцем був укладений договір поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ, за умовами якого позивач взяв на себе обов'язок у передбачені цим договором строки передати відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення, а останній, у свою чергу, - прийняти і оплатити вартість вказаного товару, а також сплатити проценти за придбання товару у розстрочку в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю, гривнева ціна товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті, порядок та строки оплати ціни товару (в тому числі тієї частини ціни товару, яка оплачується авансовим платежем, а також частин(и), яка(і) оплачується на умовах розстрочення платежів) та нарахованих процентів, інші умови, погоджені сторонами, визначені в договорі та додатках до договору, які складають невід'ємну його частину.

Пунктом 2.1 зазначеної угоди встановлено, що ціна придбання товару в розстрочку (ціна договору) вказана у додатку до договору. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатку.

У додатку № 1 до договору сторони передбачили, що ціна даного договору становить 3 800 000 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2.3 цієї угоди покупець проводить оплату ціни (та процентів, якщо таке передбачено договором) придбання товару у розстрочку шляхом перерахування коштів у розмірі гривневої суми ціни договору, вирахуваної відповідно до положень пункту 2.2 договору, на банківський рахунок постачальника.

У пункті 2.4 договору (з урахуванням додатку № 3 від 12 жовтня 2010 року) сторони погодили, що авансовий платіж у розмірі 47,37 % в сумі 1 800 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 170 668, 64 євро, покупець проводить до 30 вересня 2010 року.

Другий платіж у розмірі 2,63 % в сумі 104 517 грн. 93 коп., що еквівалентно 9 481,60 євро, покупець проводить до 22 серпня 2011 року.

Кінцевий платіж у розмірі 50% в сумі 1 985 838 грн. 57 коп., що еквівалентно 180 150, 22 євро, покупець проводить до 29 вересня 2011 року.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач передав відповідачу обумовлену в даній угоді продукцію виробничо-технічного призначення, що підтверджується актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 21 грудня 2010 року, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Водночас судом встановлено, що всупереч умовам договору відповідач взятий на себе обов'язок по сплаті кінцевого платежу, встановленого пунктом 2.4.3 договору, у розмірі 50% в сумі 1 985 838 грн. 57 коп., що еквівалентно 180 150, 22 євро, виконав несвоєчасно, повністю розрахувавшись з позивачем лише 23 грудня 2011 року. Факт несвоєчасного проведення розрахунків відповідачем підтверджується наданими Товариством належним чином засвідченими копіями платіжних доручень із зазначенням призначень відповідних платежів.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У пункті 2.5 договору (з урахуванням додатку № 3 до вказаної угоди від 12 жовтня 2010 року) сторони погодили, що у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по пункту 2.4.2 більше ніж на 5 днів, постачальник нараховує, а покупець сплачує проценти на розстрочені платежі, починаючи з дня отримання товару. Розмір процентів, які покупець сплачує на користь постачальника за придбання товару в розстрочку, встановлюється в розмірі 25 % річних від ціни товару, отриманого покупцем. Проценти нараховуються на несплачений залишок ціни товару, сума якого визначається відповідно до положень пункту 2.2 цього договору для визначення суми до сплати.

За умовами пункту 2.5.1 договору на відстрочений кінцевий платіж згідно з пунктом 2.4.3 додатку № 3 до договору №1310/ХМ постачальник нараховує, а покупець сплачує проценти за розстрочений платіж, починаючи з 1 вересня 2011 року. Розмір процентів, які покупець сплачує на користь постачальника за придбання товару у розстрочку, встановлюється в розмірі 25 % річних від ціни товару, отриманого покупцем. Проценти нараховуються на несплачений залишок ціни товару, сума якого визначається відповідно до положень пункту 2.2 цього договору для визначення суми до сплати.

За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1 - 3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 536 ЦК України).

Частиною 1 статті 695 ЦК України встановлено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.

До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

У силу частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (абзац 2 частини 5 цієї статті).

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, з огляду на наведені норми закону, правомірною є вимога Позивача про стягнення з Відповідача 39 444, 74 грн. процентів нарахованих на відстрочений кінцевий платіж в сумі 1 985 838,57 грн. за період з 01.09.2011 року по 29.09.2011 року.

Вимога ж Позивача про стягнення з Відповідача 90 938,35 грн. процентів нарахованих на відстрочений кінцевий платіж в сумі 1 985 838,57 грн. за період з 30.09.2011 року по 23.12.2011 року не підлягає задоволенню з огляду на таке..

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що проценти є платою, яку згідно умов договору отримує продавець від покупця за користування останнім утримуваними грошовими коштами як від дня передання товару продавцем до дня, коли товар мав бути оплачений покупцем, так і до дня його фактичної оплати останнім.

Відповідно до п.п.2.5.1 п.2.5 Договору, на відстрочений кінцевий платіж згідно з пунктом 2.4.3 додатку № 3 до договору №1310/ХМ постачальник нараховує, а покупець сплачує проценти за розстрочений платіж, починаючи з 1 вересня 2011 року. Розмір процентів, які покупець сплачує на користь постачальника за придбання товару у розстрочку, встановлюється в розмірі 25 % річних від ціни товару, отриманого покупцем. Проценти нараховуються на несплачений залишок ціни товару, сума якого визначається відповідно до положень пункту 2.2 цього договору для визначення суми до сплати.

При цьому пунктом 2.5.1 Договору не встановлено розміру процентів у випадку прострочення виконання зобов'язання, передбаченого п.2.4.3 Договору, зокрема, у разі прострочення сплати кінцевого платежу у розмірі 1 985 838 грн. 57 коп. після 29.09.2011р.

Нарахування і сплата процентів не є відповідальністю за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання, на відміну від пені, яку, виходячи зі змісту частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, слід розглядати саме як санкцію за невиконання чи неналежне виконання взятого на себе грошового зобов'язання боржником.

Згідно умов договору кінцевий платіж у розмірі 50 відсотків у сумі 1 985 838 грн. 57 коп. покупець мав провести до 29 вересня 2011 року (пункт 2.4.3 договору). Стягнення відсотків після цієї дати не ґрунтується на приписах пункту 2.5.1. договору, оскільки даним пунктом не передбачено стягнення з покупця відсотків у разі несвоєчасної оплати.

У разі прострочення платежу боржник несе відповідальність відповідно договору чи закону. Зокрема, відповідальність покупця за неналежне виконання грошових зобов'язань встановлена пунктом 7 договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 05.03.2014 року у справі № 918/1213/13, від 16.09.2014р. у справі №918/1211/13 зі спору між тими ж сторонами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 цього ж Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч наведеним нормам Позивач не в повній мірі довів належними та допустимими доказами правомірність своїх вимог до Відповідача.

Відповідно до статті 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, с.Ярославичі, Млинівського району Рівненської області, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг" (03191, м.Київ, вул.Ломоносова, 54 а, офіс 5, ) 39 444,74 грн. (тридцять дев"ять тисяч чотириста сорок чотири грн. 74 коп.) відсотків, 788 грн. 82 коп. судового збору.

3.В решті позову відмовити в задоволенні.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення підписано 27 лютого 2015 року.

Суддя Марач В.В.