РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2015Справа №910/17936/14

За позовом Приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж»

До Публічного акціонерного товариства «НЕОС Банк»

Треті особи Державна реєстраційна служба України

Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд - 1»

Про визнання недійсними правочинів

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Загура В.П., довіреність № 98 від 08.04.2014

Кобець Т.М., довіреність № 14 від 13.01.2015

від відповідача: Семенець І.І., довіреність № Д-914 від 18.07.2014

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» (далі - відповідач); треті особи: Державна реєстраційна служба України, Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд - 1» про визнання недійсними правочинів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні договори не відповідають нормам чинного законодавства України, а тому на думку позивача підлягають визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 29.08.2014р. порушено провадження у справі № 910/17936/14 та призначено розгляд на 15.09.2014 р.

09.09.2014р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про призначення експертизи та забезпечення позову.

12.09.2014р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

12.09.2014р. третя особа 1 подала через канцелярію суду письмові пояснення

15.09.2014р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої подані заяви про забезпечення позову та зупинення провадження у справі для проведення судово-економічної та судової будівельно-технічної експертизи, підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомив суд про зміну назви відповідача на ПАТ «Неос Банк», проти клопотання про зупинення провадження та заяви про забезпечення позову заперечив , проти позову також заперечив.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили, третя особа 2 вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконала.

Суд задовольнив клопотання позивача про призначення судово-економічної та судової будівельно-технічної експертиз згідно ухвали від 15.09.2014р., витрати по її проведенню поклав на ПП «Творча майстерня «Престиж».

Крім того, суд замінив назву відповідача на Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК», відповідно до ст. 25 ГПК України.

Проведення вказаної експертизи було доручено Київській незалежній судово-експертній установі.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 скасовано ухвалу господарського суду міста Києва про призначення експертизи та зупинення провадження у справі, а справу повернуто до суду першої інстанції для її подальшого розгляду по суті спору.

Розпорядженням від 24.12.2014р. справу № 910/17936/14 передано для розгляду судді Мельнику. В.І., який на момент передачі справи перебував у щорічній відпустці.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги постанову Вищого господарського суду України щодо скасування ухвал суду про забезпечення позову та зупинення провадження у справі, господарський суд міста Києва призначив розгляд справи № 910/17936/14 до подальшого розгляду на 06.02.2015р.

04.02.2015р. відповідач подав через канцелярію суду додаткові пояснення по справі.

06.02.2015р. позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення по справі, документи по справі та клопотання про витребування доказів по справі.

06.02.2015р. відповідач подав через канцелярію суду заяву про відвід судді.

06.02.2015р. після видалення суду до нарадчої кімнати, суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про відвід судді, оскільки відповідачем не наведено тих обставин, передбачених законодавством України, які дають підстави суду для здійснення відводу судді, в установленому, чинним законодавством України, порядку.

06.02.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили.

Суд відклав розгляд справи на 27.02.2015р.

27.02.2015р. відповідач подав через канцелярію суду документи по справі.

27.02.2015р. до канцелярії суду надійшло клопотання від телеканалу «TVI» про здійснення відео зйомки судового засідання 27.02.2015р. по справі № 910/17936/14.

27.02.2015р. один з представників позивача у судовому засіданні заперечив проти проведення відеозйомки.

Суд відмовив у задоволенні клопотання телеканалу про проведення відеозйомки, оскільки представник позивача заперечив проти проведення відео зйомки, при цьому суд допустив до судового засідання представника телеканалі, у якості вільного слухача.

Представник позивача у судовому засіданні заявив клопотання про залучення до участі у справі додаткових доказів, а саме експертних висновків, які складались при укладенні спірних договорів.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі додаткових доказів по справі, повідомивши про необхідність подачі усіх документів через канцелярію суду.

Суд переходить до розгляд справи по суті спору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 06.03.2015р. на 12:50.

06.03.2015р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про призначення експертизи.

06.03.2015р. до канцелярії суду надійшло клопотання від телеканалу «TVI» про здійснення відео зйомки судового засідання 06.03.2015р. по справі № 910/17936/14.

Суд відмовив у задоволенні клопотання телеканалу про проведення відеозйомки, оскільки представник позивача заперечив проти проведення відео зйомки, при цьому суд допустив до судового засідання представника телеканалу, у якості вільного слухача.

06.03.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав клопотання про призначення судової експертизи фінансово-кредитних операцій.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, оскільки заявлена експертиза не стосується предмету розгляду спору.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав додаткові пояснення по справі.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили.

Суд вирішив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2010р. між Банком та Відповідачем 2 було укладено Кредитний договір № 14- 157/2010 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Відповідачу 2 кредит в розмірі 10 000 000,00 доларів США, строком до 14.06.2013р.

На виконання умов Кредитного договору 25.06.2010р. між Банком, Відповідачем 2 та Позивачем було укладено договір поруки №216-2010 (надалі - Договір поруки), за умовами якого Позивач зобов'язався перед Банком відповідати за виконання Відповідачем 2 грошових зобов'язань, що випливають з Кредитного договору.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 06.07.2010р. між Позивачем та Банком було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за № 1679 (далі - Іпотечний договір 1).

03.11.2010р. між Позивачем та Банком було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за № 3154 (далі - Договір іпотеки 2).

28.01.2011р. між Позивачем та Банком було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського місткового нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за № 205 (далі - Договір іпотеки 3).

Відповідно до п.3.7. Кредитного договору Позичальник зобов'язувався сплачувати комісію за невикористаний залишок кредитної лінії в розмірі 1% річних. Розрахунковий період по нарахуванню комісії 30 (31) день з 21 числа минулого по 20 число поточного місяця із розрахунку 365 (366) днів на рік. Комісію за кредит Позичальник сплачує щомісячно до 27 числа та по закінченні строку дії договору, але не пізніше 14 червня 2013 р., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок №3578.0.029997.001.

Згідно п. 3.29 Кредитного договору Позичальник зобов'язується в день надання кредитних коштів, сплатити комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірі 1% від суми кредиту на рахунок №3600.1.029997.002 в ВАТ «Банк Кіпру», МФО 320940.

В п. 4.4.1 Іпотечного договору, укладеного 06.07.2010р. між ВАТ «Банк Кіпру», правонаступник ПАТ «НЕОС БАНК» та ПП «Творча майстерня «ПРЕСТИЖ», який посвідчений Пертровою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №1679, зазначено, що перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання вимог за Кредитним договором, у наступному порядку:

- у разі порушення Позичальником умов Кредитного договору та/або Іпотекодавцем - умов цього Договору, Іпотекодержатель направляє їм вимогу про усунення порушень, в якій зазначає, що в разі невиконання даної вимоги в 30 - денний строк Іпотекодержатель буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки;

- якщо 30 - денний термін пройшов, а порушення Позичальником (Іпотекодавцем) не усунуті, Іпотекодержатель звертається до відповідних державних органів для реєстрації права

власності на Предмет Іпотеки за собою.

Передача у власність відбувається за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на дату передачі предмета іпотеки у власність. Цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухомість, що є Предметом Іпотеки.

В своїх поясненнях щодо підстав подачу даного позову, позивач посилається на те, що відповідачем не було повідомлено його про порушення кредитного та іпотечного договорів, а також проведено оцінку заставного майна з порушенням умов чинного законодавства України, після чого на заставне майно було звернено стягнення на майно та переведено право власності на відповідача.

Позивач у поданій, на розгляд господарського суду міста Києва, позовній заяві просить суд визнати недійсними правочини з переходу до відповідача права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 06.07.2010р., укладеним між позивачем та відповідачем та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за № 1679, крім того, позивач просив суд скасувати рішення Державної реєстраційної служби України про держану реєстрацію права власності відповідача на заставне нерухоме майно.

Суд дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників присутніх сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Щодо вимоги позивача про скасування рішення Державної реєстраційної служби України про держану реєстрацію права власності відповідача на заставне нерухоме майно за договором іпотеки, то суд зазначає, що правомірність прийняття таких рішень та їх скасування, було предметом дослідження та розгляду у справі № 826/18847/13-а Окружним адміністративним судом міста Києва, в якій було визнано такі рішення правомірними та прийнятими без порушень чинного законодавства України відповідно до постанови від 28.02.2014р., дана постанова була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014р.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Внаслідок чого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої вимоги позивача.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсними правочинів з переходу до банку права власності за Іпотечним договором від 06.07.2010р., то така вимога також не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання правочинів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує їх визнання недійсними і настання певних юридичних наслідків.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним.

Проте позивачем, в позовній заяві не наведено, який саме з пунктів ст. 203 Цивільного кодексу України було порушено сторонами при укладенні спірних правочинів, що впливає на чинність правочину, натомість, наводиться дані, які не впливають на дійсність правочину та виникають після переходу прав власності на предмет іпотеки.

Крім того, щодо недійсності переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя у зв'язку з недійсністю ціни набуття предмету іпотеки, суд зазначає наступне.

Перехід прав власності на предмет іпотеки регламентується Законом України «Про іпотеку», зокрема, відповідно до ст. 37 даного закону Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне остереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет лотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідні застереження містяться в укладених між ВАТ «Банк Кіпру», правонаступник ПАТ «НЕОС БАНК» та ПП «Творча майстерня «Престиж» іпотечних договорах, а, отже, банк мав право на задоволення свої вимог за рахунок предмету іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, Банком було замовлено проведення оцінки предмету іпотеки та визначено вартість нерухомого майна на момент переходу прав власності на предмет іпотеки належним чином, що також підтверджено ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/18847/13.

Щодо недійсності переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя у зв'язку з ненастанням юридичних обставин такого переходу, діючим законодавством чітко визначено умови, з дотриманням яких можливий перехід прав власності на предмет іпотеки.

Так, згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного збов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушенного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, лотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Повідомлення про порушення кредитного та іпотечного договорів та вимога про усунення порушень за вх. №0904-09/7385 від 19.06.2013р. була направлена Позичальнику, Іпотекодавцю та Поручителю. Однак, в 30 - денний строк порушення усунуті не були, у зв'язку з чим, Банк звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом отримання права власності на предмет іпотеки.

Отже, суд вважає, що, банком дотримано вимоги діючого законодавства щодо переходу прав власності на предмет іпотеки у повному обсязі.

Всі інші посилання позивача також стосуються процедури проведення оцінки визначення вартості заставного майна, що також не дає суду можливості визнати недійсними правочини з переходу права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 06.07.2010р.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивачем не були надані суду належні докази на підтвердження викладеного в позові.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання правочинів з переходу права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 06.07.2010р., є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 12.03.2015р.)

Суддя Мельник В.І.