ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа № 921/1026/14-г/9

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Остап'є Підволочиського району Тернопільської області б/н від 26.12.2014 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 року

у справі № 921/1026/14-г/9

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Остап'є Підволочиського району Тернопільської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Тернопіль

про: стягнення грошових коштів в сумі 197 080,05 грн., переданих на виконання умов договору купівлі-продажу обладнання

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_4 - адвокат (ордер серії НОМЕР_1 від 02.02.2015 р. та витяг із договору про представництво та надання правової допомоги б/н від 02.02.2015 р.).

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 року у справі № 921/1026/14-г/9 (суддя Гевко В.Л.) у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів в сумі 197 080,05 грн., переданих на виконання умов договору купівлі-продажу обладнання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 року у справі № 921/1026/14-г/9, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - подав апеляційну скаргу.

Зокрема, у своїй апеляційній скарзі, апелянт посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при прийнятті рішення. Так, посилаючись на ст. ст. 655, 692, 570, 571, 693 ЦК України скаржник зазначає, що позивач ФОП ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором купівлі-продажу обладнання від 14.05.2007 р. виконав частково, а грошові кошти, передані відповідачу ФОП ОСОБА_3 на його виконання у виді авансових платежів, в загальній сумі 15 000 доларів США та 25 000 гривень, за виключенням завдатку в сумі 8 500 доларів США, підлягають йому до повернення.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 р. у справі № 921/1026/14-г/9 і прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Довідкою про автоматичний розподіл справ між суддями від 16.01.2015 р., справу № 921/1026/14-г/9 призначено до розгляду судді -доповідачу Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.2015 р. у склад колегії для розгляду вищезазначеної справи введено суддів Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 03.02.2015 р..

В судовому засіданні 03.02.2015 р. оголошувалась перерва до 10.02.2015 р.. 10.02.2015 р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 17.02.2015 р..

Ухвалою суду від 17.02.2015 р., розгляд справи відкладався на 24.02.2015 р..

Представнику роз'яснено його права та обов'язки згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 24.02.2015 р. представник відповідача з'явився, проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву (вих. № б/н від 23.02.15 року, вх. № 01-14/80/15 від 23.02.15 року) в якій просить розглядати дану справу без його участі.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, та беручи до уваги клопотання апелянта, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, 14 травня 2007 року між позивачем ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5, та відповідачем ФОП ОСОБА_3, укладено договір купівлі-продажу обладнання, а саме 1/2 частини транспортера для переміщення цегли, 2 преси по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК-21, що знаходиться по АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.2. договору право власності на об'єкт продажу переходить до покупця з моменту проведення повного розрахунку за нього.

Згідно з п. 1.3. вказаного договору вартість об'єкта продажу становить 42 600 доларів США, що відносно курсу Національного Банку України становить 215 130 грн..

Пунктом 2 даного договору «Порядок розрахунку» визначено, що покупець зобов'язаний оплатити готівкою продавцю за придбаний об'єкт 215 130 гривень, що еквівалентно 42 600 доларів США (п.п. 2.1.). Розрахунки за придбаний об'єкт продажу здійснюються таким чином: кошти покупця в сумі 215 130 грн. оплачуються з моменту підписання даного договору готівковим розрахунком поетапно з розстрочкою платежу в наступному порядку: до 01 серпня 2007 року покупець вносить суму в розмірі 126 250,00 грн., що еквівалентно 25 000,00 доларів США, з яких 50 500,00 грн. - завдаток; до 01 грудня 2007 року покупець вносить суму в розмірі 25 250,00 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США; до 01 грудня 2008 року покупець вносить суму в розмірі 63 630,00 грн., що еквівалентно 12 600,00 доларів США.

Пунктом 7.2. вказаного договору визначено, що у випадку, якщо протягом 15 календарних днів з моменту прострочки оплати у строки зазначені у цьому договорі покупець не виконає своїх зобов'язань, то цей договір вважається розірваним з вини покупця і внесений завдаток не повертається.

Згідно розписок складених у період часу з 17 червня 2007 року по 15 січня 2008 року ФОП ОСОБА_3 отримав від ФОП ОСОБА_2, від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_5, грошові кошти на виконання умов вказаного договору купівлі-продажу обладнання, а саме: 17 червня 2007 року ОСОБА_3 від ОСОБА_5 8 500 доларів США; 3 вересня 2007 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 15000 доларів США; 15 січня 2008 року ОСОБА_3 від ОСОБА_5 25 000 грн. Таким чином загальна сума грошових коштів переданих відповідачу ФОП ОСОБА_3 позивачем ФОП ОСОБА_2 становить 23 500 доларів США та 25 000 грн..

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 27.11.2012 р. у справі № 6/112-2070 позов задоволено частково та розірвано договір купівлі-продажу обладнання від 14.05.2007 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розірвано договір купівлі-продажу обладнання від 14.05.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Рішенням зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 передати Фізичним особам-підприємцям ОСОБА_3 і ОСОБА_6, транспортер для переміщення цегли, прес по виготовленню цегли ФМК-8 та прес по виготовленню цегли ФМК-21. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2013 р. рішення було залишено без змін.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язанням, згідно статті 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За договором купівлі-продажу, згідно статті 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ГК України, ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Частиною 2 ст. 622 ЦК України встановлено, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес, боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Умовами договору сторони обумовили, що внесений завдаток не повертається, якщо протягом 15 календарних днів з моменту прострочки оплати у строки зазначені у цьому договорі покупець не виконає своїх зобов'язань.

В світлі наведеного суд першої інстанції підставно посилався на те, що у даному випадку для сплати суми завдатку була правова підстава і умовами договору був передбачений наслідок такої сплати у випадку розірвання договору.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що між сторонами укладено договір від 14.05.2007 р., а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплата за майно відповідно до умов вказаного договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Згідно ст. 697 ЦК України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

Відповідно до ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відтак, доводи скаржника, що вказані грошові кошти слід розцінювати авансом та повернути їх у зв'язку з розірванням договору та поверненням товару позивачу, не заслуговують на увагу з огляду на те, що згідно ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладеним між сторонами договором не передбачено право покупця вимагати повернення здійснених ним платежів на виконання умов договору у випадку його розірвання. А продавцю майно повернуто згідно рішення суду № 6/112-2070 від 27.11.2007 р. саме на підставі умови договору про те, що право власності на об'єкт продажу переходить до покупця з моменту проведення повного розрахунку за нього (п. 1.2. договору).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 р. у справі № 921/1026/14-г/9 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Остап'є Підволочиського району Тернопільської області б/н від 26.12.2014 року -залишити без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 р. у справі № 921/1026/14-г/9 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати до господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 02.03.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.