РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа № 20/5007/1475-Б/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Мамченко Ю.А.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу кредитора - Четверікової Віри Антонівни на ухвалу господарського суду Житомирської області від 26.11.14 р.

у справі № 20/5007/1475-Б/12 (суддя Гнисюк С.Д. )

за заявою Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ"

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

апелянта - не з'явився;

кредиторів - не з'явився;

арбітражного керуючого - не з'явився.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.11.2014 року у справі №20/5007/1475-Б/12 відмовлено ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" Тищенко О.І. в задоволенні заяви №02-23/05 від 25.02.2014 про визнання недійсним договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2011р. (пункт 5).

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою (пункт 5), кредитор - Четверікова В.А. звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить пункт 5 ухвали місцевого господарського суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким заяву ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2011р. задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого суду, обставинам справи.

Арбітражний керуючий Тищенко О.І. у відзиві на апеляційну скаргу підтримує вимоги останньої та просить її задоволити, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - скасувати, справу №20/5007/174-Б/12 в частині відмови ліквідатору банкрута в задоволенні заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2011р. направити на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.12.2012 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" за правилами ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 18.01.2013 р. (далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Житомирської області від 26.03.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" призначено арбітражного керуючого Крутоус О.В.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.09.2013 року у справі №20/5007/1475-Б/12, серед іншого, припинено процедуру ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" як відсутнього боржника та здійснено перехід до загальної процедури ліквідації.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.02.2014 року у справі №20/5007/1475-Б/12, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2014 року, усунено арбітражного керуючого Крутоус О.В. від виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" та припинено її повноваження як ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ"; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" призначено арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.

В лютому 2014 року ліквідатор банкрута Тищенко О.І. звернулася до господарського суду Житомирської області з заявою №02-23/05 від 25.02.2014 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2011 року.

Вказана заява (згідно заяви про уточнення від 05.03.2014 р. за №02-23/51) обгрунтована тим, що під час проведення інвентаризації було виявлено, що частину майна відчужено на підставі даного договору купівлі-продажу третій особі. При цьому, директором ТОВ "ЮЛ СОФ" було повідомлено ліквідатора, що розрахунків за відчуження майна проведено не було, що свідчить про факт безоплатного відчуження майна на суму 11 368 200,00 грн.

Крім того, ліквідатор зазначає, що майно, яке було продане за договором купівлі-продажу від 10.02.2011 року, перебувало та перебуває в заставі у заставодержателя (Четверікова В.А. згідно договору поруки від 12.02.2009 р.). При цьому, будь-яку згоду на продаж майна заставодержатель не надавав, що на думку ліквідатора є порушенням вимог ст.ст. 17, 19, 21 Закону України "Про заставу"

Таким чином, ліквідатор вважає, що договір купівлі-продажу майна боржника завдав значних збитків банкруту, призвів до його неплатоспроможності та порушив майнові інтереси кредиторів, з огляду на що повинен бути визнаний судом недійсним.

Місцевий господарський суд, розглянувши вищевказану заяву, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 25 Закону про банкрутство встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, в тому числі, щодо подачі до суду заяв про визнання недійсними угод боржника на підставах, передбачених ч.10 ст.17 Закону про банкрутство.

Частиною десятою статті 17 Закону про банкрутство визначено, що керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо: виконання договору завдає збитків боржнику; договір є довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника; виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Таким чином стаття 25 Закону про банкрутство містить помилку законодавця, оскільки, встановлюючи повноваження ліквідатора щодо подання заяв про визнання угод боржника недійсними, законодавець помилково посилається на ч.10 ст.17 Закону про банкрутство, яка визначає порядок розірвання угод боржника (відмови від виконання договорів боржника).

Втім, підстави для визнання угод боржника недійсними містяться в частині 11 статті 17 Закону про банкрутство, положення останньої підлягають застосуванню у випадку подання ліквідатором заяви про визнання угоди недійсною.

При визнанні договорів боржника недійсними завдання ліквідатора полягає у поверненні майна боржника до ліквідаційної маси завдяки використанню засобів процедури банкрутства. Тому законодавець обмежив ці підстави тільки двома випадками (ч.11 ст.17 Закону про банкрутство), а саме:

- угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки;

- угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника.

Розгляд заяв керуючого санацією (ліквідатора) про визнання угод недійсними і повернення всього отриманого за такою угодою здійснюється господарським судом у процедурі провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, у справі про банкрутство угода може бути визнана недійсною відповідно до цивільного законодавства, однак, на підставах передбачених ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначені в ст.17 цього Закону підстави є спеціальними та безпосередньо пов'язані з відносинами неплатоспроможності (банкрутства), тому надають можливість визнати таку угоду недійсною саме у справі про банкрутство.

На підставах, передбачених ст.17 Закону про банкрутство, угода визнається недійсною за спрощеною процедурою, яка не вимагає від суду вчинення додаткових дій, що притаманні позовному провадженню. У справі про банкрутство відсутні треті особи, сторони позбавлені можливості заявити зустрічний позов, тощо. Отже, обмежуються права інших осіб, оскільки вказана процедура передбачає спрощений порядок розгляду заяви про визнання угоди недійсною.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога ліквідатора про визнання договору недійсним ґрунтується на нормах Цивільного кодексу України та Закону України "Про заставу".

Однак, визнання угод недійсними на підставах, які не передбачені ч.ч. 10,11 ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відбувається в порядку позовного провадження. Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2008 р. у справі № 05-10-01-10-14-8/2835.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі, що заява ліквідатора про визнання договору недійсним має подаватися та розглядатися судом у позовному провадженні, а не в провадженні у справі про банкрутство, з огляду на що прийшов до правильного висновку про відмову ліквідатору в її задоволенні.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Четверікової Віри Антонівни - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 26.11.2014 року у справі №20/5007/1475-Б/12 в частині відмови ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" Тищенко О.І. в задоволенні заяви №02-23/05 від 25.02.2014 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2011р. (пункт 5) - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Тимошенко О.М.