ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Справа № 923/1373/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Шевчук С.Р., Акулової Н.В., Алєєвої І.В.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року
та на рішенняГосподарського суду Херсонської області від 13.10.2014 року
у справі№923/1373/14 Господарського суду Херсонської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"
доМіського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
простягнення 16860,20 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Попель І.О. (дов.№270-15 від 02.02.15 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.10.2014 року у справі №923/1373/14 ( суддя: Александрова Л.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року у справі №923/1373/14 (судді: Савицький Я.Ф., Гладишева Т.Я., Лисенко В.А.) рішення господарського суду Херсонської області від 13.10.2014р. по справі №923/1373/14 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Прийняті судові акти мотивовані відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки прострочення оплати відповідачем електричної енергії тривало менше місяця, тому відсутні підстави для нарахування інфляційних витрат, так як не можливо визначити сам індекс інфляції.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить суд скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року та рішення господарського суду Херсонської області від 13.10.2014 року у справі №923/1373/14 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" 16 860, 20 грн витрат від інфляції нарахованих за прострочення виконання основного грошового зобов'язання за спожиту електричну енергію в квітні 2014 року.

В касаційній скарзі скаржник посилається на порушення та невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а прийняті у справі судові акти залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив суд залишити її без задоволення, а прийняті у справі судові акти без змін.

Заслухавши представника відповідача, який з'явився в судове засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.04.2004 р. між Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (постачальник) та Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" (споживач) укладено договір № 2719 про постачання електричної енергії , відповідно до предмету якого постачальник продає електричну енергію споживачу, а споживач сплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Позивач, на виконання умов договору, в період з 15.03.2014р. по 15.04.2014р. здійснював поставку електроенергії (реактивної та активної), а відповідач її споживав.

На підставі п. 1, п. 2 додатку № 2 до договору відповідач звітував позивачу про обсяги спожитої електроенергії за кожний розрахунковий період шляхом надання позивачу актів про обсяги спожитої електроенергії, які відповідач складав самостійно на підставі показників приладів обліку.

Пунктом 3 додатку № 2 до договору передбачено, що відповідач повинен сплатити рахунок у термін, встановлений умовами договору, а саме: протягом 5 операційних днів з моменту отримання споживачем рахунку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.04.2014 р. представник відповідача отримав рахунок № 2719 від 16.04.2014р. на суму 1 390 333,24 грн. за спожиту в квітні місяці 2014 р. електричну енергію.

Відповідачем 23.04.2014р. частково виконано зобов'язання з оплати спожитої електричної енергії, перераховано на рахунок позивача частина грошових коштів у сумі 163 417,24 грн., в т.ч. ПДВ.

Різниця коштів в розмірі 1 226 916 грн., в т.ч. ПДВ, була зарахована на розрахунковий рахунок ПАТ "ЕК"Херсонобленерго" відповідачем 07.05.2014р., згідно спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/8194 від 14.04.2014р.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем на 12 календарних днів, що стало підставою звернення ПАТ "ЕК"Херсонобленерго" до господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з МКП "Херсонтеплоенерго" 16 860,20 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. (п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

В Рекомендаціях Верховного Суду України стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, які містяться в листі від 03.04.1997 року №62-97р передбачено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Встановивши, що прострочення оплати відповідачем електричної енергії тривало менше місяця, а саме 12 днів, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних витрат, оскільки не можливо визначити сам індекс інфляції, тому відмовили у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій такими, що відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, оскільки суд першої інстанції та апеляційний господарський суд в порядку ст. ст.43, 47, 33, 34, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили та належним чином оцінили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін. На підставі встановлених фактичних обставин з'ясували дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосували матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Згідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи лише застосування ними норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішення або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково їх перевіряти.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанції норм права при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для скасування прийнятого рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду колегією суддів Вищого господарського суду України не вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника - Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго".

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 13.10.2014 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року у справі №923/1373/14 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

Судді: Н.В. Акулова

І.В. Алєєва