КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа№ 909/644/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Терефенко Г.В. (представник за довіреністю), Терефенко Р.М. (представник за довіреністю)

від відповідача: Уваров А.О. (представник за довіреністю)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Галнафтогазмонтаж"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2014 р. у справі №909/644/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Приватного підприємства "Галнафтогазмонтаж"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна"

про визнання договору фінансового лізингу № UA 28L-08-01 від 01.07.2008р.

недійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Галнафтогазмонтаж" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" про визнання договору фінансового лізингу № UA 28L-08-01 від 01.07.2008 р. недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на умови договору фінансового лізингу № UA 28L-08-01 від 01.07.2008 р., відповідно до яких сума лізингових платежів, які включають відшкодування вартості предмета лізингу та процентів, визначені в доларах США, у зв'язку з чим розмір лізингових платежів, що підлягає сплаті за даним договором, залежить від коливання курсу долару США до гривні. Вказана обставина змінює істотні умови договору, а саме - вартість предмета лізингу та розмір лізингових платежів. На думку позивача, вказане положення договору суперечить нормам ст.ст. 533, 632 ЦК України та ч .2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", що свідчить про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Рішенням господарського суду м. Києва № 909/644/14 від 17.11.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що оспорюваний договір містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, порядок передачі предмета лізінгу, лізингові платежі, права, обов'язки та відповідальність сторін, інші умови, що узгоджується з вимогами ст.ст. 638, 806 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, вважають рішення таким що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причина суду не відома.

Враховуючи приписи ст.102 ГПК України, наявність у матеріалах справи розписки про оголошення перерви у розгляді справи з підписами представників обох сторін, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2008р. між Приватним підприємством "Галнафтогазмонтаж" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" (лізингодавець) укладений договір фінансового лізингу № UA 28L-08-01, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у продавця у власність предмет лізингу - бульдозер "Катерпіллар" D5N та надати його позивачу в тимчасове володіння та користування для підприємницьких цілей, за плату, на строк зазначених у цьому договорі, з переходом права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача за умови дотримання відповідних вимог встановлених загальними умовами.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що строк лізингу для цілей даного договору становить 36 місяців.

У подальшому до договору фінансового лізингу були внесені зміни шляхом укладення додаткових угод до договору, якими було змінено загальний графік платежів, які визначений у доларах США.

Позивач, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним, вважає, що договір фінансового лізингу має бути визнаний недійсним, оскільки пункти договору та додатків до нього в частині визначення суми лізингових платежів в іноземній валюті - доларах США суперечать чинному законодавству, а саме - вимогам ст.ст. 533, 632 ЦК України та ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг". Крім того, сторони не погодили істотну умову договору - ціну, оскільки, коливання курсу іноземної валюти, призводить до зміни ціни лізингу та лізингових платежів.

Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, позивач наполягає на позовних вимогах та наголошує на тому, що місцевий суд не звернув увагу на те, що ціна договору повинна залишатися незмінною протягом всього часу дії договору, тому визначення ціни в іноземній валюті позбавляє позивача встановити реальну ціну предмету лізингу. Відмовляючи у витребуванні видаткової накладної, суд фактично ухилився від повного дослідження матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Стаття 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Стаття 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до акту приймання-передачі № 52 від 24.07.2008 (а.с.112 т.1) позивач прийняв предмет лізингу від відповідача. Акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств без зауважень.

Згідно з п. 3.2 , п.4.2 договору вартість предмета лізингу становить 210 279,00 дол. США з ПДВ. Вартість предмета лізингу на день укладення угоди в національній валюті України за курсом НБУ становить 1 019 790,77 грн.; лізингоодержувач сплачує всі платежі за курсом на дату платежу у національній валюті України.

Пунктом 4.6 договору встановлено, що лізингоодержувач провадить сплату частини загальної суми лізингових платежів щомісячно в порядку та розмірах, зазначених у додатку № 3 до договору (відповідно до графіку).

Відповідно до ст. ст. 215, 203 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах( з урахуванням додаткових угод до договору, укладених у 2009-2010р.р.). Таким чином, при укладенні цього договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення предмету лізингу саме в доларах США, сторони за договором (перш за все позивач) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, а ч. 1 ст. 192 ЦК України передбачає, що законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражено у грошовій одиниці України - гривні, але сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті.

Іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, може використовуватись на території України лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, як зазначено в ст. ст. 192, 533 ЦК України.

Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України N 200 від 30.05.2007 передбачені випадки, в яких дозволяється використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу.

Визначення (обчислення) лізингових платежів у іноземній валюті та з урахуванням "коефіцієнту корегування", в основу якого покладено курс гривні стосовно долара США, не суперечать ні чинним приписам ЦК України, ані положенням постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.98 року N 1998 "Про удосконалення порядку формування цін". Таку ж правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 року зі справи N 32/242-32/243-32/244-32/245.

За таких обставин, умови договору фінансового лізингу відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України № від 07.10.2014р. № 3-133гс14

Щодо зауважень позивача про додаткові докази, слід зазначити наступне.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Разом з тим, наполягання позивача на витребуванні видаткової накладної, як на доказ прийняття предмету лізингу у користування не спростовує самого факту прийняття від відповідача предмету лізингу та не спростовує цього факту.

Щодо зауважень позивача про необхідності залучення до розгляду справи в якості третьої особи ТОВ «Цеппелін Україна», колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до приписів ст. 27 ГПК України питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у процесі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Між тим, договір фінансового лізингу, укладений між сторонами у справі, а залучення до розгляду у справі третьої особи не впливає на права та обов'язку сторін оспорюваного договору та не зачапає права та інтереси ТОВ «Цеппелін Україна», а тому залучення до розгляду у справі даної особи є недоречним.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги , а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Галнафтогазмонтаж" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва № 909/644/14 від 17.11.2014 -без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко