ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 925/224/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108

до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО», м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 300

про стягнення 27 120,00 грн. штрафу,

за участю представників сторін:

від позивача: Білоножко Г.С. - за довіреністю;

від відповідача: Мартинюк І.Г. - за довіреністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив такі взаємовідносини сторін:

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» про стягнення 27120 грн. штрафу та відшкодування судових витрат. Представник позивача вимоги підтримав та посилається на акт загальної форми. Вказує на відповідальність відправника за правильність зазначення адреси, коду вантажоодержувача тощо.

Відповідач вимоги заперечив, подав письмовий відзив на позов. Представник відповідача просить зменшити суму штрафу до розміру перевізної плати, оскільки помилка не допущена і відносини носять господарський характер. Перевізник же отримав повну плату за перевезення, негативні наслідки не настали, тому його права не порушені.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в вересні 2014р. по залізничній накладній №41647785 зі станції Черкаси Одеської залізниці на станцію Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці в залізничному вагоні №67872382 направлено вантаж коксу.

Згідно з залізничною накладною №41647785 вагон прибув в адресу МЧ-3 м. Запоріжжя, вул. Ілліча/Кірова, 4/40, однак такий вантажоодержувач не акредитований по ст. Запоріжжя, в зв'язку з чим складено акт загальної форми №3567 від 02.09.2014р.

На станцію відправлення направлено телеграму про уточнення вантажоодержувача.

Станція відправник телеграмою підтвердила одержувача вантажу та його адресу. Вантаж видано без претензій, про що складено акт загальної форми №3569 від 02.09.2014р.

На підставі положень ст. 129 Статуту залізниць України позивач нараховує штраф у розмірі 5-кратної провізної плати за всю відстань перевезення, що складає 27120 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги заперечує та просить зменшити суму штрафу до розміру провізної плати з застосуванням положень ст. 83 ГПК України, оскільки перевізник отримав плату за перевезення, претензій до перевізника немає, вантаж видано одержувачу, негативних наслідків у позивача немає, шкода чи збитки позивачу не спричинені.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач і відповідач є самостійними юридичними особами та суб'єктами господарювання на ринку послуг України, з присвоєнням ідентифікаційного коду та внесенням даних в ЄДР.

Місце проведення господарської діяльності співпадає з місцем їх реєстрації та знаходження - ст. 93 ЦК України

Між сторонами виникли відносини перевезення вантажу залізничним транспортом України за плату, що врегульовано вимогами Господарського кодексу України, Статутом залізниць України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про залізничний транспорт», іншими підзаконними нормативними актами.

Згідно положень ст. 6 Статуту залізниць України накладна на перевезення є обов'язковою письмовою формою двосторонньої угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та перевізником на користь третьої особи - одержувача.

Відповідно до положень ст. 23 Статуту залізниць та вимог Наказу Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. «Правила перевезення вантажів» відповідальність за завантаження вагонів, передачу вагонів на відправку, правильність оформлення перевізних документів, зазначення маси вантажу - несе відправник. Суд не бере до уваги твердження відповідача про допущену експедитором помилку у зазначенні адреси одержувача вантажу, оскільки відповідач не вчинив жодних дій на коригування записів, внесення змін до перевізних документів. Саме відповідач є відправником спірного вагону (п. 1 залізничної накладної, а.с. 12).

29.08.2014р. відповідач завантажив вагон №67872382 з оформленням накладної та зі станції Черкаси направив вантаж на адресу одержувача МЧ-3 ст. Запоріжжя-Вантажне (а.с. 12).

Позивачем 02.09.2014р. на станції Запоріжжя Придніпровської залізниці складено акт загальної форми про невідповідність адреси вантажоодержувача, вказаної в документах (а.с. 13). Після підтвердження відправником правильної адреси вантаж видано одержувачу - акт від 02.09.2014р.

Станція відправки телеграмою (а.с. 14) підтвердила правильну адресу вантажоодержувача. Вказані документи не спростовані відповідачем в належний спосіб в розумінні вимог ст. 33 ГПК України.

В той же час суд враховує обставини, що позивачу компенсовані всі витрати на видачу вантажу відправником за рахунок плати за перевезення. Проведення повного розрахунку підтвердив представник позивача. Тобто, позивач не поніс збитків та додаткових витрат за результатами перевірки адреси одержувача вантажу у вагоні №67872382 та складання акту.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення суми штрафу до розміру провізної плати з мотивів відсутності збитків чи негативних наслідків для позивача, з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України.

Представник позивача клопотання заперечив та вказав на відсутність виключних обставин для зменшення штрафу та визначення розміру штрафу Кабінетом Міністрів України, що не підпадає під норми матеріального права.

Суд вважає за можливе застосувати право суду на зменшення розміру штрафу на підставі ст. 83 ГПК України, оскільки Статут залізниць України є складовою частиною інших норм права, цивільного та господарського судочинства і не має якогось привілейованого статусу по відношенню до інших актів - ЦК і ГК України. Суд враховує відсутність збитків для позивача та надмірність розміру штрафу в порівнянні з перевізною платою та вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідача.

Статтею 223 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. за №457, зі змінами від 25.12.2002р. за №1973.

Господарський кодекс України та Господарський процесуальний кодекс України за своєю правовою природою є законами України, прийняті Верховною Радою України, відповідно, 16.01.2003р. за №436-IV та 06.11.1991р. за №1768-ХII зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Цивільного кодексу України постанова Кабінету Міністрів України є актом цивільного законодавства. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням Кодексу або іншого закону, застосовуються відповідні положення Кодексу або іншого закону.

Аналогічні правові позиції викладені в Постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2012р. у справі №23/152, від 26.09.2012р. у справі №13/5026/725/2012, від 16.05.2013р. у справі №5017/2133/2012.

Позовні вимоги про стягнення 27120 грн. штрафу з відповідача - задовольнити частково, в сумі 5424 грн. (20% від заявленого). В решті вимог належить відмовити за необґрунтованістю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача та стягнути на користь позивача 1827 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85, 83 п. 3 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО», м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 300, , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача - державного підприємства «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 108, , одержувач коштів: ВСП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця», рахунок 601 в ДРВ ПАТ «АБ «Експрес-Банк», МФО 322959

5424 грн. штрафу та 1827 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 26.02.2015р.

Суддя Г.М. Скиба