РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/29420/14
За позовом Фізичної особи-підприємець Дякун Марії Юріївни

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення 48 645,00 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Куликов Ю.Ю. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про стягнення 48 645,00 грн. заборгованості, з яких: 47000,00 грн. сума переказу безготівкових коштів, 1645,00 грн. пені. згідно договору № 0021 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 10.01.2012р.

06.02.2015р. до суду від позивача надійшли документи по справі та клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника та клопотання про включення до суми судових витрат 57,80 грн., сплачених за квитанцією № 52 від 28.01.2015р. за отримання витягів з ЄДРПОУ на позивача та відповідача.

У судовому засіданні 10.02.2015р. представник відповідача проти позову заперечував, подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що на підставі постанови Правління Нацбанку України від 20.11.2014р. № 123 з 21.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк", тому в задоволенні позову просить відмовити.

23.02.2015р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких викладено прохання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника. Клопотання судом відхилене, оскільки ухвалою суду від 31.12.2014р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.02.2015р., у зв'язку з неявкою позивача ухвалою суду від 10.02.2015р. розгляд справи відкладено на 24.02.2015р., що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду та подання доказів в обґрунтування своєї позиції.

Оскільки визначений ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи сплинув, справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2012р. між позивачем (Клієнт за договором) та відповідачем (Банком) було укладено договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 0021, відповідно до якого Банк відкрив позивачу поточний рахунок № 0021 та зобов'язувався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 2.1.3 Договору банківського рахунку передбачено зобов'язання банку виконувати доручення клієнта, що містяться у розрахунковому документі, у строки: в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку, та не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу банку.

Пунктом 7.1 договору визначено, що договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що 10.11.2014 позивачем було надано відповідачу платіжне доручення № 104 на перерахування коштів у сумі 47 000 грн. з рахунку клієнта - ФОП Дякун М.Ю. № 0021 на її рахунок № 6643, відкритий у Івано-Франківсбкій філії ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 336677.

Вказане платіжне доручення було прийнято Банком до виконання 10.11.2014р., про що свідчать відбитки штемпеля Банку на заяві клієнта від 10.11.2014р., однак станом на момент подання позову до суду та розгляду спору по суті переказ за ним проведений відповідачем не був.

Позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми 47 000,00 грн. заборгованості за договором про відкриття банківського рахунку № 0021 від 10.01.2012р. та 1645,00 грн. пені за 35 днів прострочення виконання зобов'язання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором та вимоги ст.ст. 30-32 Закону України «Про платіжні системи та переказ кошів в Україні», ст.ст. 1066, 1068 ЦК України.

Статтею 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", на яку посилається позивач, передбачено відповідальність банків при здійсненні переказів.

Згідно положень п.32.1 ст. 32 вказаного Закону, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними (п.32.2 ст. 32 Закону).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

З наданої позивачем довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 2163380 від 18.02.2015р. вбачається, що за період з 01.11.2014р. по 17.02.2015р. на рахунок Дякун Марії Юріївни № 6643 не надходили кошти у розмірі 47 000,00 грн. з рахунку № 0021, відкритого у ПАТ "VAB" ("Всеукраїнський Акціонерний Банк" ).

Відповідно до ст. 30 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ вважається завершеним, зокрема, з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача.

Судом встановлено, що між банком та позивачем укладено договір банківського рахункута здійснення розрахунково-касового обслуговування № 0021 від 10.01.2012р.

Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Так, за приписами частини 3 статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму (ст. 1074 ЦК України).

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту прав та інтересів визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права та підстави для захисту у визначений спосіб.

Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача суму 47 000,00 грн. заборгованості за договором про відкриття банківського рахунку № 0021 від 10.01.2012р. , тобто стягнути на його користь коштів, що знаходяться на його рахунку № 0021, відкритого у ПАТ "VAB" ("Всеукраїнський Акціонерний Банк" ).

З аналізу умов договору про відкриття банківського рахунку № 0021 від 10.01.2012р. та вказаних норм вбачається, що банк у відносинах з клієнтом, у даному випадку позивачем, має немайнове зобов'язання щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування рахунку № 0021, у т.ч. виконання переказу коштів за дорученням клієнта, що містяться у розрахунковому документі - платіжному дорученні № 104 на перерахування коштів у сумі 47 000 грн. з рахунку клієнта - ФОП Дякун М.Ю. № 0021 на її рахунок № 6643, відкритий у Івано-Франківській філії ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 336677.

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта передбачені ст. 1073 ЦК України, згідно якої у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, невиконання банком доручення позивача щодо перерахування коштів по платіжному дорученні № 104 від 10.11.2014р. у сумі 47 000 грн. з рахунку клієнта - ФОП Дякун М.Ю. № 0021 на її рахунок № 6643, відкритий у Івано-Франківській філії ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 336677 не свідчить про набуття вказаних коштів банком у власність та наявність заборгованості перед позивачем на вказану суму.

Позивач не позбавлений права захистити свої права та інтереси шляхом зобов'язання відповідача здійснити вказану розрахунково-касову операцію.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 47000,00 грн. суми переказу безготівкових коштів згідно договору № 0021 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 10.01.2012р. та задоволенню не підлягають.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 1645,00 грн. пені за період з 10.11.2014р. по 15.12.2014р. прострочення виконання зобов'язання щодо перерахування коштів по платіжному дорученні № 104 від 10.11.2014р. у сумі 47 000 грн. з рахунку клієнта - ФОП Дякун М.Ю. № 0021 на її рахунок № 6643, відкритий у Івано-Франківській філії ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 336677, є обґрунтованими та задовольняються судом частково за період з 10.11.2014р. по 20.11.2014р. (до часу введення тимчасової адміністрації в банку) на суму 517,00 грн., виходячи з розрахунку:

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
4700010.11.2014 - 20.11.2014110.1 %517.00

Щодо заперечень відповідача суд відзначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі на підставі постанови Правління Нацбанку України від 20.11.2014р. № 123 з 21.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 від 18.02.2015р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня (включно).

При цьому, порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань мало місце ще до віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації банку.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 517,00 грн. пені. В решті позову належить відмовити.

У випадках, коли позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується (п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Вимога позивача про покладення на відповідача суми 57,80 грн. судових витрат, зокрема витрат на підготовку до судового розгляду шляхом отримання витягів з ЄДР, понесених на підстав квитанції № 52 від 28.01.2015р. в порядку ст. 44 ГПК України задовольняється судом, вказані витрати покладаються на відповідача.

Вимога про покладення на відповідача 2000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката судом не задовольняється, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 16.01.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

В якості доказів понесення вказаних витрат представником позивача надано договір № 29 про надання правової допомоги від 22.11.2014р., укладений між позивачем та адвокатом Лютаном З.Й., квитанцію до прибуткового касового ордера № 01 від 15.12.2014р. про оплату адвокату Лютану З.Й. на суму 2000,00 грн. по договору № 29 від 22.11.2014р., що є недостатнім та не відповідає вищевказаним вимогам. Зокрема не подано акту виконаних робіт та копію свідоцтва адвоката.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що розгляд даної справи було здійснено без участі представника позивача, всі документи, подані суду позивачем, в т.ч. і позовна заява, підписана ФОП Дякун М.Ю.

Доказів надання адвокатом Лютанои З.Й. адвокатських послуг позивачу щодо підготовки та ведення даної справи, у т.ч. шляхом оформлення акту приймання виконаних робіт, суду не надано.

Керуючись статтями 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 27Т. ) на користь Фізичної особи-підприємець Дякун Марії Юріївни (76008, м.Івано-Франківськ, вул. Галицька, 169/72, код ) 517 (п'ятсот сімнадцять) грн. 00 коп. пені, 57 (п'ятдесят сім) грн. 80 коп. інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

2. В решті позову відмовити.

Суддя О.М.Ярмак