КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. справа№ 910/26720/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Осіпчук О.Ю.

відповідача - Шенгера Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція»

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 р.

у справі № 910/26720/14 (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція»

до Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд»

про стягнення 131 420,60 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» про стягнення збитків у сумі 131 420,60 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 р. у справі № 910/26720/14 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 р., Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є, зокрема:

- акт Головного контрольно-ревізійного управління України № 05-21/168 від 27.10.2010 р.;

- довідка ревізії фінансово-господарської діяльності від 20.10.2010 р. та вимога Головного контрольно-ревізійного управління України про усунення порушень від 01.12.2010 р. № 32-14/403;

- постанова Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 2а-19526/10/2670 від 12.06.2013 р. про визнання нечинною вимоги Головного контрольно-ревізійного управління України від 01.12.2010 р. № 32-14/403.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/26720/14, а розгляд справи призначено на 05.03.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

19.07.2006 р. між Відокремленим підрозділом «Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - замовник) та Закритим акціонерним товариством «Укратоменергобуд» (далі - генеральний підрядник) було укладено договір генерального підряду № 26-06 на виконання будівельно-монтажних робіт по добудові об'єктів ІІ черги (енергоблок №4) ВП «Рівненська АЕС» (промислове будівництво) (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору генеральний підрядник на свій ризик власними та залученими силами за завданням замовника зобов'язаний виконати будівельно-монтажні роботи по добудові об'єктів ІІ черги (енергоблок №4) ВП «Рівненська АЕС» промислового будівництва згідно із затвердженою замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін згідно календарного графіка виконання робіт на умовах, визначених тендерною документацією та акцептованою тендерною пропозицією генерального підрядника відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно з п. 1.2 договору замовник збов'язується надати генеральному підряднику будівельний майданчик, передати в установленому порядку проектно-кошторисну документацію, прийняти від генерального підрядника закінчені роботи та повністю сплатити вартість виконаних будівельно-монтажних робіт у порядку і в розмірах, передбачених договором.

Як передбачено п. 3.3.2 договору, замовник зобов'язаний до початку виконання робіт забезпечити генерального підрядника затвердженою проектно-кошторисною документацією.

Замовник має право вносити зміни у проектну та кошторисну документацію до початку робіт або під час їх виконання за погодженням з генеральним підрядником (п. 3.4.3 договору).

У відповідності до п. п. 3.1.2, 3.1.13 договору генеральний підрядник зобов'язується виконати якісно, у відповідності з проектно-кошторисною документацією та у встановлений термін передбачені договором будівельно-монтажні роботи та передати їх після закінчення замовнику у порядку, передбаченому законодавством та договором.

Договірна ціна будівельно-монтажних робіт є динамічною і орієнтовно складає 62 412 500,00 грн з ПДВ (п. 4.1 договору).

Встановлено, що відповідач виконав, а позивач оплатив роботи відповідно до умов договору, на загальну суму 15 452 578,54 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується карткою рахунку до договору № 26-06 від 19.07.2006 р.

В 2010 році працівниками Головного контрольно-ревізійного управління України за період з 01.04.2008 р. по 30.06.2010 р. була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

За результатами вказаної перевірки було складено акт ревізії № 05-21/168 від 27.10.2010 р. про завищення Приватним акціонерним товариством «Укратоменергобуд» вартості виконаних робіт за договором генерального підряду № 26-06 на виконання будівельно-монтажних робіт по добудові об'єктів ІІ черги (енергоблок №4) ВП «Рівненська АЕС» (промислове будівництво) від 19.07.2006 р., на 131 420,60 грн.

01.12.2010 р. Головним контрольно-ревізійним управлінням України було висунуто вимогу № 32-14/403 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», відповідно до якої зобов'язано позивача вжити заходів до усунення порушень та притягнення до відповідальності винних осіб.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фінансової інспекції України про визнання нечинною вимоги Головного контрольно-ревізійного управління України від 01.12.2010 р. №32-14/403.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 2а-19526/10/2670 від 12.06.2013 р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2014 р., в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

У листопаді 2014 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача збитків в розмірі 131 420,60 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

Як передбачено ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Встановлено, що сторони виконали свої зобов'язання за договором генерального підряду № 26-06 від 19.07.2006 р. у повному обсязі, що підтверджується підписаними актами приймання виконаних підрядних робіт без жодних зауважень.

Крім того, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості виконаних відповідачем робіт та повністю оплатив їх вартість.

При цьому, договір генерального підряду № 26-06 від 19.07.2006 р. не було визнано недійсними в установленому законом порядку, змін щодо розміру ціни робіт у відповідні пункти договору не вносились.

Крім того, мотивованої відмови від приймання виконаних робіт з боку позивача не надходило, обсяг робіт погоджений сторонами, недоліків під час виконання робіт позивачем не виявлено.

Таким чином, позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Враховуючи те, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для позивача, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, кошти, які позивач просить стягнути, отримано останнім як оплату належно виконаних відповідачем за договором робіт, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору генерального підряду № 26-06 на виконання будівельно-монтажних робіт по добудові об'єктів ІІ черги (енергоблок №4) ВП «Рівненська АЕС» (промислове будівництво) від 19.07.2006 р. і вони не можуть вважатися збитками.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 02.07.2012 р. у справі № 5006/18/13/2012, а також в постановах Вищого господарського суду України від 04.02.2014 р. у справі № 918/1563/13, від 05.03.2014 р. у справі № 904/8879/13 р., від 07.05.2014 у справі № 924/560/13.

Доводи скаржника про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт Головного контрольно-ревізійного управління України № 05-21/168 від 27.10.2010 р., довідка ревізії фінансово-господарської діяльності від 20.10.2010 та вимога Головного контрольно-ревізійного управління України про усунення порушень від 01.12.2010 № 32-14/403, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Головного контрольно-ревізійного управління України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Разом з тим, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Таким чином, пред'явлена на основі проведеної Головним контрольно-ревізійним управлінням України перевірки вимога про усунення порушень № 3 2-14/403 від 01.12.2010 р. не може підтверджувати порушення умов укладеного між сторонами договору.

Стосовно посилань скаржника на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 2а-19526/10/2670 від 12.06.2013 р. про визнання нечинною вимоги Головного контрольно-ревізійного управління України від 01.12.2010 р. № 32-14/403, колегія зазначає наступне.

Вказаною постановою не встановлено жодних фактів, що мають приюдиціальне значення для даного спору в розумінні ст. 35 ГПК України, зважаючи на те, що предметом даного спору є стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань.

Вирішуючи спір про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної міри відповідальності, в той час як в межах розгляду даної справи позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору з порушенням умов, що виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» про стягнення з відповідача збитків у сумі 131 420,60 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 р. у справі № 910/26720/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/26729/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко