КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 910/20492/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Баранця О.М.

Від позивача -Левченко В.І. ( довір. №91/2014/09/05-4 від 25.09.2014);

Від відповідача -Поліщук Л.П. ( довір. №74-Д від 26.12.2014);

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2014р.

у справі № 910/20492/14 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

про стягнення 123 095, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2014р. позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 97 603грн. 03 коп. - основного боргу, 13 462 грн. - 3% річних, 12 029грн. 97коп. - інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2461грн. 90 коп.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що відповідач свої зобов'язання за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді не виконав належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за використану теплову енергію.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2014р. та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ «Київенерго» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що у ПАТ «Київенерго» відсутнє право вимоги щодо заборгованості, яка утворилась після 01.07.2014р.

Скаржник зазначає й про те, що з розрахунку заборгованості за період з 01.09.2011року по 30.06.2014р. не вбачається, на якій підставі, за якими тарифами та в якому обсязі виставлена сума нарахування і чим це підтверджується. Оскільки самостійно перевірити фактичний обсяг наданих послуг відповідач не може, а позивач не може надати роз'яснення який розмір коефіцієнту має бути застосовано по кожному будинку окремо та взагалі за якими критеріями розраховується даний коефіцієнт (вихідні дані для проведення розрахунку), на думку відповідача позивач не надав переконливих доказів розрахунку ціни позову.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

20.01.2004р. між позивачем та відповідачем укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від №340438, у відповідності до п.1.1 якого позивач зобов'язався виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, визначених у договорі.

Згідно з п.2.2.1 та 2.3.1 договору і відповідно до законодавства України позивач постачає теплову енергію у гарячій воді відповідачу для потреб: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до договору, яку відповідач зобов'язаний оплачувати щомісяця своєчасно та в повному обсязі.

Нарахування відповідачу за теплову енергію здійснюється відповідно до звертання-доручення про укладення договору розрахунковим способом за тарифами, встановленими і затвердженими розпорядженням КМДА.

На підставі п.9 додатку 2 до договору, відповідач зобов`язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та платіжну вимогу доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п.10 додатку 2 до договору, відповідач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Доказів виконання зобов'язання за зазначеним договором відповідачем не надано, внаслідок чого місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що за період з 01.09.2011 по 01.09.2014 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка на 01.09.2014 становить 97 603,03 грн. Зазначене відповідачем не спростовано, а доводи відповідача в апеляційній скарзі не спростовують висновок суду про наявну заборгованість в розмірі 97 603,03 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 712 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором постачання енергетичними мережами.

Відповідно до п.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, 13 462,00 грн. - 3% річних, 12 029,97 грн. - інфляційних втрат у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2014р. у справі №910/20492/14 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20492/14.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

О.М. Баранець