ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа № 914/3485/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача (скаржника) - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», № 1169 від 09.12.2014 року

на рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2014 року (підписане 03.12.2014 року), cуддя Крупник Р.В.

у справі №914/3485/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ок Інтернет ЛТД», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», м. Городок

про стягнення 101420,12 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2014 року по справі №914/3485/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ок Інтернет ЛТД» задоволено частково: присуджено до стягнення на користь останнього з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» 85759,74 грн. - основного боргу, 2709,03 грн. - 3% річних та 5832,91 грн. - інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сума основної заборгованості підставна, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Разом з тим, враховуючи, що строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення з відповідача пені за актом прийому-передачі наданих послуг №30 від 31.12.2012 року закінчився 15.08.2014 року, а сума пені за актом прийому-передачі наданих послуг №17 від 31.01.2013 року позивачем нарахована за період поза межами строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення пені. Крім того, суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення 3% річних та задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2014 року по справі №914/3485/14 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, скаржник зазначає, що надані позивачем електронні листи не можуть братись судом до уваги в розумінні ст.32 ГПК України, як належні та допустимі докази погодження та затвердження відповідачем надання послуг позивачем. Разом з тим, вважає, що судом помилково взято до уваги акти прийому-передачі наданих послуг, оскільки, такі з боку відповідача не підписані.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 року у складі колегії суддів: головуючого судді Гнатюк Г.М., суддів Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л. розгляд апеляційної скарги призначено на 03.02.2015 року.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гнатюк Г.М., розпорядженням керівника апарату суду за №3 від 02.02.2015 року справу №914/3485/14 передано на повторний автоматичний розподіл.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 02.02.2015 року, справу №914/3485/14 розподілено до розгляду колегії суддів: Якімець Г.Г. (суддя-доповідач), Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.

Ухвалою суду від 03.02.2015 року розгляд справи №914/3485/14 відкладено на 23.02.2015 року.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, оскільки явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 16 жовтня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» (в тексті договору - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ок Інтернет ЛТД» (в тексті договору - виконавець) укладено договір №16-10 про надання послуг в мережі Інтернет, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги з розміщення рекламно-інформаційних матеріалів в мережі Інтернет в інтересах замовника, а замовник зобов'язується приймати й оплачувати належним чином надані послуги виконавця в строки й на умовах, застережених у даному договорі та додатках до нього.

Згідно п.3.1 Договору надання послуг за цим договором підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг, які підписуються повноважними представниками сторін.

При належному виконанні виконавцем своїх зобов'язань за цим договором та додатками до нього, замовник приймає надані послуги по відповідному акту прийому-передачі наданих послуг, наданого виконавцем (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору замовник зобов'язаний повернути один екземпляр акту прийому-передачі наданих послуг, підписаний замовником і завірений печаткою замовника протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання виконавцем актів на підпис замовникові або надіслати мотивовану відмову від підписання такого акту. Якщо акт прийому-передачі наданих послуг замовником підписано у встановлений строк не буде та не надійде мотивована відмова від його підписання в той самий строк, він вважається автоматично погодженим з 6 (шостого) дня та підлягає сплаті у встановленому договором порядку.

У пункті 4.1 Договору сторони погодили, що вартість послуг виконавця обумовлюється сторонами в кожному випадку окремо в додатках до даного договору, які є невід'ємною частиною договору. Орієнтовна загальна вартість наданих за цим договором послуг становить 182689 грн. (в т.ч. ПДВ). Кінцева вартість послуг обумовлюватиметься сторонами в кожному окремому випадку в додатках до даного договору, які є невід'ємною частиною договору.

Разом з тим, згідно п.4.2 Договору якщо інше не погоджено сторонами у відповідному додатку, сторони повинні керуватися наступними умовами оплати: послуги, зазначені в конкретних додатках до даного договору оплачуються замовником на підставі оригіналу рахунку-фактури, наданого виконавцем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором та додатками до нього.

Договір №16-10 від 16.10.2012 року про надання послуг в мережі Інтернет підписаний сторонами та скріплений печатками юридичних осіб - сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, акт прийому-передачі наданих послуг №30 від 31.12.2012 року та рахунок-фактура №32 від 31.12.2012 року направлені позивачем на адресу відповідача 16.01.2013 року.

Поряд з тим, акт прийому-передачі наданих послуг №17 від 31.01.2013 року направлений на адресу відповідача 29.05.2013 року.

Наведене підтверджується описами вкладання у цінний лист та поштові квитанції (фіскальні чеки) про відправлення.

Слід зазначити, що місцевим господарським судом правомірно не взято до уваги опис вкладання у цінний лист, датований 05.02.2013 року та товарно-транспортну накладну №4 від 05.02.2014 року, виписану ТзОВ «Нова Пошта», як доказ відправлення відповідачу актів прийому-передачі наданих послуг, оскільки в графі накладної «Повний опис відправлення» лише зазначено «документи», в той час, як деталізований перелік та кількість документів, які направлялися позивачем - відсутній.

Разом з тим, надіслані відповідачу акти прийому-передачі наданих послуг №30 від 31.12.2012 року та №17 від 31.01.2013 року останнім у встановлений договором строк не підписані, мотивованих відмов від їх підписання на адресу позивача не надходило.

Отже, як вбачається з актів прийому-передачі №30 від 31.12.2012 року та №17 від 31.01.2013 року, вартість наданих позивачем відповідачу послуг становить 126295,30 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що надані за Договором послуги оплачені відповідачем частково, у розмірі 40535,56 грн., відтак, заборгованість останнього складає 85759,74 грн.

06.12.2013 року позивач звернувся до відповідача з претензією за вих.№29.11.2013 від 29.11.2013 року, якою вимагав оплатити вартість наданих послуг до 15.12.2013 року. Вказана претензія отримана відповідачем 13.12.2013 року.

У зв'язку з залишенням відповідачем претензії без задоволення та відсутністю будь-якої відповіді на вимогу, ТзОВ «Ок Інтернет ЛТД» звернулось до суду з позовом про стягнення з ТзОВ «Яблуневий дар» 85759,74 грн. - основної заборгованості за договором №16-10 від 16.10.2012 року, 6310,57 грн. - пені, 3516,90 грн. - 3% річних та 5832,91 грн. - інфляційних нарахувань.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором №16-10 від 16.10.2012 року передбачено, якщо інше не погоджено сторонами у відповідному додатку, сторони повинні керуватися наступними умовами оплати: послуги, зазначені в конкретних додатках до даного договору оплачуються замовником на підставі оригіналу рахунку-фактури, наданого виконавцем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг (п.4.2 Договору).

Враховуючи умови п.3.3 Договору, з огляду на те, що акт прийому-передачі наданих послуг №30 від 31.12.2012 року вважається погодженим 01.02.2013 року, відповідач (з урахуванням небанківських днів) зобов'язаний був оплатити надані послуги до 14.02.2013 року включно.

Крім того, акт прийому-передачі наданих послуг №17 від 31.01.2013 року вважається погодженим 13.06.2013 року і мав бути оплачений відповідачем до 26.06.2013 року включно.

Слід зазначити, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги твердження відповідача про відсутність обов'язку зі сплати наданих послуг, у зв'язку з неодержанням рахунків-фактур, оскільки рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, з огляду на що, відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача як замовника від обов'язку сплатити надані позивачем послуги з розміщення реклами.

Оскільки, відповідачем у встановлений п.4.2 Договору строк, кошти за надані послуги в повному обсязі сплачені не були, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 85759,74 грн. - основного боргу за договором №16-10 від 16.10.2012 року.

Крім того, відповідно до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором виконавець та замовник несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 6310,57 грн. - пені.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, згідно п.5.2 Договору у випадку порушення замовником строків оплати, передбачених даним договором, до нього застосовується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (із розрахунку річної ставки), що діяла в період прострочення від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що надані послуги за актом прийому-передачі №30 від 31.12.2012 року відповідач повинен був оплатити до 14.02.2013 року включно. Оскільки, в повному обсязі послуги оплачені не були, прострочення виконання зобов'язання розпочалося 15.02.2013 року, відповідно передбачений ст.232 ГК України шестимісячний строк нарахування пені закінчився 15.08.2013 року.

Разом з тим, за надані послуги на підставі акту прийому-передачі №17 від 31.01.2013 року відповідач мав розрахуватися не пізніше 26.06.2013 року, проте оплати не здійснив, з огляду на що, прострочення виконання зобов'язання за вказаним актом розпочалося 27.06.2013 року, відповідно пеня могла б нараховуватися за період з 27.06.2013 року по 27.12.2013 року.

Однак, позивачем пеня на суму боргу за актом прийому-передачі наданих послуг №30 від 31.12.2012 року нарахована за період з 31.12.2012 року по 30.06.2013 року, а також на суму боргу за актом прийому-передачі наданих послуг №17 від 31.01.2013 року за період з 31.01.2013 року по 31.07.2013 року.

Так, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи наведені законодавчі положення, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, а також беручи до уваги той факт, що позовна заява направлена до суду 23.09.2014 року місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення з відповідача пені за актом прийому-передачі наданих послуг №30 від 31.12.2012 року закінчився 15.08.2014 року, з огляду на що правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з відповідача пені з суми боргу, яка підлягала сплаті за актом №17 від 31.01.2013 року, оскільки, пеня в даному випадку нарахована позивачем за період поза межами строку позовної давності.

Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3516,90 грн. - 3% річних та 5832,91 грн. - інфляційних втрат.

Слід зазначити, що судом першої інстанції правомірно перераховано заявлені до стягнення суми, з огляду на що апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що сума 3% річних підлягає частковому стягненню з відповідача в розмірі 2709,03 грн., а сума інфляційних втрат - повністю в розмірі 5832,91 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем протилежного не доведено.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2014 року по справі №914/3485/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/3485/14 повернути до господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 26.02.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.