РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/29712/14
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 5695,40 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача - Бабак Б.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Стеценко Т.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 5695,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком, виплачено страхове відшкодування, внаслідок чого до позивача, в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 5695,40 грн., як до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі № 910/29712/14, розгляд справи призначено на 09.02.2015.

У судовому засіданні оголошувалися перерви.

Представник позивача в судове засідання 23.02.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що розмір страхового відшкодування визначений позивачем невірно, а відтак у відповідача відсутній обов'язок здійснювати доплату страхового відшкодування в порядку регресу.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті, за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.02.2015, відповідно до ст. 85 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - Позивач) та Кожушко А.В. (далі - Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 7895 (далі - Договір), за яким застраховано автомобіль марки «Фольксваген», д/н ВС6415ЕА.

02.09.2013, біля зупинки Південна Борщагівка по Кільцевій дорозі у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д/н ВС6415ЕА, під керуванням Кожушко А.В., та автомобіля марки «Дачіа», д/н СА9454АО, під керуванням Данилова М.В.

Згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва 759/13990/13-п від 24.09.2013, Данілова М.В. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту № 73023 від 12.09.2013, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген», д/н ВС6415ЕА, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 27779,63 грн.

Відповідно до рахунку № КУ-000278 від 16.09.2013, складеного ФОП Кутишенко В.М., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген», д/н ВС6415ЕА, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 23802,53 грн.

Згідно з нормами чинного законодавства, з урахуванням умов Договору, Позивач визнав вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що склав страховий акт № 7440.09.13 від 17.09.2013 на загальну суму 23802,53 грн.

На виконання умов Договору, Позивач виплатив на рахунок ФОП Кутишенко В.М. суму страхового відшкодування в розмірі 23802,53 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 2258 від 17.09.2013.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний внаслідок ДТП збиток.

Частинами 1-2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки «Дачіа», д/н СА9454АО, встановлена у судовому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка експлуатує автомобіль марки «Дачіа», д/н СА9454АО, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Відповідач) на підставі договору (полісу) № АЕ/782668 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом № АЕ/782668) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх, осіб становить 50000 грн.

Отже, Відповідач є особою на яку полісом № АЕ/782668 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля на час спірної ДТП.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звертався до Відповідача з претензією № 901 від 04.07.2014 про виплату страхового відшкодування в сумі 23802,53 грн.

У подальшому Відповідачем на користь Позивача сплачено страхове відшкодування в сумі 17607,13 грн.

За твердженням Позивача, сплачена Відповідачем сума є недостатньою, на підставі чого Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 5695,40 грн.

Оцінивши подані Позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом № 142/5/2092 Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 (далі - Методика), значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є випадки, якщо, зокрема, складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Як вбачається зі змісту звіту № 73023 від 12.09.2013, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген», д/н ВС6415ЕА, 2008 року випуску, визначена із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0.

В той же час, у матеріалах справи наявні відомості, що підтверджують факт участі автомобіля марки «Фольксваген», д/н ВС6415ЕА, у ДТП, яке сталося 02.07.2013 на перехресті вул. Братської та вул. Андріївської у м. Києві, внаслідок чого автомобіль зазнав пошкоджень у вигляді деформації правого заднього крила та правої задньої пасажирської дверки, та у ДТП, яке сталося 21.10.2013 на перехресті вул. Тургенівська та вул. Павлівська у м. Києві, внаслідок чого автомобіль зазнав пошкоджень у вигляді деформації заднього бамперу з лівого боку, заднього лівого крила та тріщини задньої лівої блок-фари.

Зазначені обставини підтверджені, зокрема, страховими актами № 7254.07.13 від 09.07.2013, № 7646.10.13 від 29.10.2013, складеними Позивачем.

Відтак, враховуючи викладені обставини та положення п. 7.39 Методики, застосування оцінювачем при складенні звіту № 73023 від 12.09.2013 про визначенні вартості матеріального збитку, завданого Страхувальнику внаслідок ДТП, коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0, є необґрунтованим, внаслідок чого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля розрахована некоректно.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля.

Порядок здійснення розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортних засобів внаслідок ДТП, визначений Методикою.

Пунктом 8.2 Методики визначено, що, вартість відновлювального ремонту складає вартість ремонтно-відновлювальних робіт + вартість матеріалів + вартість складових, що підлягають заміні * (1 - коефіцієнт фізичного зносу).

Згідно з п. 7.38 Методики, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) розраховується за формулою Ез = 1 - С/Цн, де С - ринкова вартість транспортного засобу, Цн - ціна нового транспортного засобу.

Як вбачається з розділу 3.2 звіту № 73023 від 12.09.2013, коефіцієнт фізичного зносу розрахований оцінювачем, як 0,3448, однак при розрахунку вартості матеріального збитку застосовано коефіцієнт, який дорівнює 0.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту за розрахунком суду, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,3448, та відомостей, викладених у рахунку № КУ-000278 від 16.09.2013, на підставі якого Позивачем розраховано розмір страхового відшкодування, складатиме:

7284,53 грн. + 16518 грн. * (1 - 0,3448) = 18107,12 грн.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, відповідно, до полісу № АЕ/782668, складає 500 грн.

Відтак, сума страхового відшкодування, що має бути сплачена Відповідачем в порядку регресу, складає 17607,13 грн. (18107,12 грн. - 500 грн.).

В той же час, матеріалами справи підтверджений і Позивачем не заперечується факт сплати Відповідачем страхового відшкодування в сумі 17607,13 грн.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 5695,40 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на Позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.03.2015

Суддя Грєхова О.А.