ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокуСправа № 912/423/15-г
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/423/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС БЕТОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОККО"

про стягнення 19718,40 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Томіна А.І., довіреність від 02.01.2015;

від відповідача: участі не брали.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС БЕТОН" (далі - ТОВ "ЕКСПРЕС БЕТОН") подало до господарського суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОККО" (далі - ТОВ "СТОККО") 32853,07 грн, з яких 28000 грн боргу, 2356,50 грн пені, 2235,20 грн інфляційних втрат та 261,37 грн 3% річних.

Ухвалою від 04.02.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено об 11:00 25.02.2015, витребувано від сторін необхідні докази.

25.02.2015 представник ТОВ "ЕКСПРЕС БЕТОН" подав заяву № 24/02 від 24.02.2015 про зменшення розміру позовних вимог, так Позивач просить стягнути з Відповідача 19718,40 грн, з яких 15000,00 грн боргу, 2233,76 грн пені, 2235,20 грн інфляційних втрат та 249,44 грн 3% річних.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає право позивача зменшити розмір позовних вимог, а тому господарський суд приймає вказану заяву до розгляду і здійснює розгляд справи з її урахуванням.

Відповідач відзив на позов не подав, позовних вимог не заперечив, у судовому засіданні участі не брав.

Господарський суд враховує приписи пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала суду про порушення провадження у справі від 04.02.2015 направлялась відповідачу за адресою, вказаною позивачем у позові, проте повернута органом поштового зв'язку із відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Водночас, відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданого на вимогу господарського суду місцезнаходженням ТОВ "СТОККО" є: 25006, м. Кіровоград, вул. Єгорова, 28/22, кв. 7. Саме на цю адресу і було направлено ухвалу від 04.02.2015.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення даного судового засідання.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.06.2014 між ТОВ ЕКСПРЕС БЕТОН" (Виконавець) та ТОВ "СТОККО" (Замовник) укладено Договір № 62/У-62-14 від 28.06.2014 на надання послуг (далі - Договір, а.с. 14-16).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець зобов'язується надати Замовнику в установленому даним Договором порядку послуги за допомогою крана ДЕК-251 зав. № 5367, реєстраційний № 22 з машиністом (водієм) Виконавця (далі - послуги) на об'єкті Замовника Київська обл., смт. Рокитне, вул. Телешівська на умовах згідно даного Договору, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги в строки та на умовах, передбачених даним Договором.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Виконуючи умови Договору Виконавець надавав послуги, і виставляв рахунки на оплату Замовнику. На підтвердження виконання Договору Виконавцем сторонами підписано акти надання послуг: № 7/31/05 від 01.08.2014 (а.с. 17), який складено на підставі рахунку на оплату № 430 від 31.07.2014 (а.с. 47); № 9/03/11 від 01.09.2014 (а.с. 18), який складено на підставі рахунку на оплату № 565 від 01.09.2014 (а.с. 48); №9/30/17 від 30.09.2014 (а.с. 19), який складено на підставі рахунку на оплату № 669 від 30.09.2014 (а.с. 49); № 10/31/58 від 31.10.2014 (а.с. 20), який складено на підставі рахунку на оплату № 792 від 31.10.2014 (а.с. 50), відповідно на суми 37080,00 грн, 40800,00 грн, 34800,00 грн, 13200,00 грн, всього на загальну суму 125880 грн. Вказані акти підписані повноважними представниками сторін та затверджені печатками товариств.

Відповідно до пункту 2.4.1 Договору розрахунок за фактично надані послуги Замовник здійснює протягом 10-ти робочих днів після підписання кожного Акту передачі-приймання наданих послуг уповноваженими представниками Сторін Договору.

Проте ТОВ "СТОККО" не повністю оплатив надані Позивачем послуги. Так відповідно до виписок з банківського рахунку Позивача Відповідачем здійснювались наступні оплати: 37080,00 грн 20.08.2014 згідно рахунку № 430 від 31.07.2014 за послуги крану ДЕК-251 (а.с. 22), 40800,00 грн 18.09.2014 згідно рахунку № 565 від 01.09.2014 за послуги крану ДЕК-251 (а.с. 21), 20000,00 грн 13.11.2014 згідно рахунку № 669 за послуги крану ДЕК - 251 (а.с. 23), 5000,00 грн 29.12.2014 згідно рахунку № 669 від 30.09.2014 за послуги крану ДЕК - 251 (а.с. 39), 5000,00 грн 12.02.2015 за послуги крану ДЕК-251 згідно договору № 62/у-62-14 від 28.06.2014 (а.с. 43), 3000,00 грн 23.02.2015 за послуги крану ДЕК-251 згідно договору №62/у-62-14 від 28.06.2014 (а.с. 43).

Позивач зазначає, що Відповідач погашав заборгованість 12.02.2015 та 23.02.2015 на загальну суму 8000,00 грн після порушення провадження у справі.

Несплачений залишок становить 15000 грн, з яких 1800,00 грн відповідно до акта №9/30/17 від 30.09.2014 та 13200,00 грн відповідно до акта № 10/31/58 від 31.10.2014.

ТОВ "ЕКСПРЕС БЕТОН" вжив заходів досудового врегулювання спору, направивши листа № 92 від 27.11.2014 на адресу ТОВ "СТОККО", у якому просив сплатити 28000,00 грн заборгованості за послуги крана ДЕК-251. Вказаний лист отриманий Відповідачем 03.12.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 26), але Відповідач, як зазначено вище, лише частково виконав свої зобов'язання за Договором, сплативши 5000,00 грн 29.12.2014, 5000,00 грн 12.02.2015 та 3000,00 грн 23.02.2015. Відтак залишок несплаченої заборгованості складає 15000,00 грн.

У зв'язку із вищевикладеним ТОВ "ЕКСПРЕС БЕТОН" звернувся із даним позовом до господарського суду.

Вирішуючи спір господарський суд враховує наступні положення законодавства.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 цього Кодексу передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частин 1-3 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Укладений між Сторонами Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, правовідносини за яким регулюються, зокрема, главою 63 Цивільного кодексу України.

Так відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 3 статті 903 Цивільного кодексу України передбачає, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено вище у пункті 2.4.1 Договору зазначено, що розрахунок здійснюється протягом 10-ти робочих днів після підписання кожного Акту передачі-приймання.

Відповідач виконав свої зобов'язання за Договором лише частково, сплативши 20.08.2014 37080,00 грн, відповідно до акта надання послуг № 7/31/05 від 01.08.2014 на суму 37080,00 грн; 18.09.2014 40800 грн, відповідно до акта надання послуг № 9/03/11 від 01.09.2014 на суму 40800,00 грн; 13.11.2014 20000,00 грн, відповідно до акта надання послуг № 9/30/17 від 30.09.2014 на суму 34800,00 грн; 29.12.2014 5000,00 грн, відповідно до акта надання послуг № 9/30/17 від 30.09.2014 на суму 34800,00 грн. Крім того після порушення провадження у даній справі 12.02.2015 Відповідач сплатив 5000,00 грн та 23.02.2015 - 3000,00 грн.

Отже залишок несплаченої суми основного боргу за Договором складає 15000 грн.

Доказів сплати боргу в сумі 15000,00 грн господарському суду не подано.

Отже, ТОВ "СТОККО" не повністю виконало свої зобов'язання за Договором, не оплатило у повному обсязі надані послуги, порушивши тим самим умови Договору та норми Цивільного кодексу України.

За викладених обставин господарський суд вважає доведеним факт неналежного виконання Відповідачем Договору, а тому позов в частині стягнення основної заборгованості в сумі 15000 грн з останнього на користь Позивача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позову в частині стягнення пені в розмірі 2333,76 грн, то господарський суд частково задовольняє його враховуючи наступне.

Стаття 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

У відповідності до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в пункті 7.3. Договору встановлено, що за недодержання передбачених у Договорі строків здійснення оплат Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який стягується пеня, від вартості неоплачених послуг у відповідності з даним Договором, за кожний день затримки платежу несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) відповідач сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення.

Господарський суд здійснив перевірку розрахунку пені Позивача і зазначає наступне.

Так підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені: в сумі 691,23 грн за період з 15.10.2014 по 12.11.2014 за прострочення оплати боргу в сумі 34800,00 грн; в сумі 522,26 грн за період з 13.11.2014 по 28.12.2014 за прострочення оплати суми боргу в сумі 14800,00 грн; в сумі 240,57 грн за період з 29.12.2014 по 29.01.2015 за прострочення оплати суми боргу в сумі 9800,00 грн.

У той же час господарський суд не повністю задовольняє позов про стягнення пені в сумі 779,70 грн за несплату боргу в сумі 13200,00 грн за період з 14.11.2014 по 29.01.2015, з огляду на наступне. Відповідно до пункти 2.4.1 розрахунок за фактично надані послуги здійснюється протягом десяти робочих днів після підписання кожного Акту передачі-приймання наданих послуг. Так акт № 10/31/58 на суму 13200,00 грн підписаний 31.10.2014, десять робочих днів спливають 14.11.2014 у п'ятницю, тобто 14.11.2014 - граничний день оплати послуг, а тому наступний день, з якого нараховується пеня - 15.11.2014, а не 14.11.2014, як зазначено у розрахунку Позивача. Здійснивши власний розрахунок господарський суд за період з 15.11.2014 по 29.01.2015 нарахував пеню в розмірі 769,58 грн.

Отже позов в частині стягнення пені задовольняється частково в сумі 2223,64 грн (691,23 грн + 522,26 грн + 240,57 грн + 769,58 грн).

Крім того Позивач просить стягнути з Відповідача 835,20 грн інфляційних втрат за період з 15.10.2014 по 12.11.2014 з суми 34800,00 грн, 740,00 грн за період з 13.11.2014 по 28.12.2014 з суми 14800,00 грн, 660,00 грн за період з 14.11.2014 по 01.01.2015 з суми 13200,00 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд задовольняє стягнення інфляційних втрат за період з 15.10.2014 по 12.11.2014 у сумі 835,20 грн.

У той же час заборгованість з інфляційних втрат за інші періоди обрахована Позивачем невірно. Так за період з 13.11.2014 по 28.12.2015 сума інфляційних втрат із заборгованості в сумі 14800,00 грн складає 733,64 грн. Також Позивачем невірно встановлено період, за який необхідно рахувати інфляційні втрати із суми заборгованості 13200,00 грн, оскільки, як зазначалось вище, Позивачем помилково зазначено, що строк виконання оплати вказаного боргу закінчився 13.11.2014, тоді як, враховуючи строк у 10 робочих днів, строк оплати сплив 14.11.2014 і тільки з 15.11.2014 необхідно нараховувати втрати від інфляції. Відповідно до розрахунку, здійсненого судом, інфляційні втрати із несплати боргу в сумі 13200,00 грн за період з 15.11.2014 по 01.01.2015 складає 654,32 грн.

Підсумовуючи зазначене, господарський суд задовольняє позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 2223,16 грн (835,20 грн + 733,64 грн + 654,32 грн).

Також Позивач, посилаючись на норми статті 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з Відповідача 249,44 грн 3% річних.

Господарський суд погоджується із розрахунком Позивача 3% річних в сумі 82,95 грн за період з 15.10.2014 по 12.11.2014 із суми боргу 34800,00 грн та із розрахунком 3% річних в сумі 25,78 грн за період з 29.12.2014 по 29.01.2015 із суми боргу 9800,00 грн.

При зазначенні період між вищезазначеними періодами Позивач помилково повторно включив дату 29.12.2014 до періоду прострочення 13.11.2014 - 29.12.2014 (47 днів) із суми боргу в 14800,00 грн. Господарський суд, взявши належний період з 13.11.2014 по 28.12.2014 (46 днів) здійснив власний розрахунок, відповідно до якого сума 3% річних складає 55,96 грн, а не 57,17 грн, як зазначено у розрахунку Позивача.

У той же час господарський суд повторно наголошує, що граничний строк оплати послуг за актом № 10/31/58 від 31.10.2014 - 14.11.2014, а тому нарахування 3% річних необхідно починати з 15.11.2014, а не з 14.11.2014, як помилково зазначено Позивачем у розрахунку. Здійснивши розрахунок 3% річних за період з 15.11.2014 по 29.01.2015 із суми боргу 13200,00 грн, господарський суд нарахував 82,45 грн, які і підлягають задоволенню.

Всього розмір 3% річних, який підлягає задоволенню господарським судом складає 247,14 грн (82,95 грн + 55,96 грн. + 25,78 грн + 82,45 грн).

Отже позов ТОВ "ЕКСПРЕС БЕТОН" підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 19693,94 грн, з яких 15000,00 грн основного боргу, 2223,64 грн пені, 247,14 грн 3% річних та 2223,16 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на ТОВ "СТОККО", як на сторону з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОККО" (25006, м.Кіровоград, вул. Єгорова, буд. 28/22, кв. 7, ідентифікаційний код 32415827) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС БЕТОН" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 34А, ідентифікаційний код 33943105) 15000,00 грн основного боргу, 2223,64 грн пені, 247,14 грн 3% річних та 2223,16 грн інфляційних втрат та 1827 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 26.02.2015.

Суддя В.М. Балик