ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 904/6032/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Татькова В.І.,

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року

у справі № 904/6032/14

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

про продовження дії та зміну кредитного договору № 120613/1-КЛН від 12.06.2013 року

за участю представників

позивача не з'явився

відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року (суддя Крижний О.М.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 грудня 2014 року (судді Джихур О.В., Виноградник О.М., Лисенко О.М.) в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про продовження дії та зміну кредитного договору № 120613/1-КЛН від 12 червня 2013 року відмовлено.

Не погоджуючись вищезазначеними рішенням та постановою Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 грудня 2014 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" (позичальник) був укладений кредитний договір № 120613/1-КЛН (кредитний договір), за умовами п.1.1. якого банк, на умовах цього договору, відкриває постачальнику невідновлювану кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування у сумі 6000000 доларів США. Позичальник зобов'язується повернути кредити, отримані в межах кредитної лінії, не пізніше 01 грудня 2013 року та сплатити відсотки за користування кредитами, на умовах, передбачених цим Договором.

Кредити надаються на наступні цілі: поповнення обігових коштів (п.1.2. кредитного договору).

Відповідно до п.1.4. кредитного договору відсоткова ставка за користування кредитами за цим Договором встановлюється у розмірі 13% (тринадцять) відсотків річних за користування кредитними ресурсами, що надані в доларах США.

Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього Договору і до дня фактичного повернення кредиту встановлюється у розмірі 18% (вісімнадцять) відсотків річних за користування кредитними ресурсами, що надані в доларах США. Сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений цим Договором термін, наступного робочого дня вважається простроченою.

Згідно п.2.3.2. кредитного договору відсотки за користування кредитами, наданими за цим Договором, нараховуються банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору (достроково або при настанні строку погашення), але не пізніше дати погашення кредитів, зазначеної у пункті 1.1 цього договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку та відсоткової ставки, зазначеної в пункті 1.4. цього договору. Сума заборгованості за кредитом/кредитами, що не сплачена позичальником у визначений цим договором строк, наступного робочого дня вважається простроченою та відображається на рахунку простроченої заборгованості, зазначеному в п.1.8. цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до закінчення строку зазначеного в п.1.1. цього договору, а в невиконаній частині - до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії цього договору (п.5.1.-5.2. договору).

Судами встановлено, що сторонами також були укладені договори про зміну кредитного договору №120613/1-КЛН від 12 червня 2013 року, а саме: договір №310713 від 31 липня 2013 року; договір № 080813 від 08 серпня 2013 року; договір №12 вересня 2013 року; договір № 291113/1 від 29 листопада 2013 року.

Так, відповідно до п.1 договору № 291113/1 від 29 листопада 2013 року про зміну кредитного договору №120613/1-КЛН від 12 червня 2013 року, сторони погодили викласти п.1.1. розділу 1 кредитного договору №120613/1-КЛН від 12 червня 2013 року в наступній редакції: "п.1.1. Банк, на умовах цього договору, відкриває постачальнику невідновлювану кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування у сумі 6000000 доларів США. Позичальник зобов'язується повернути кредити, отримані в межах кредитної лінії, не пізніше 20 березня 2013 року та сплатити відсотки за користування кредитами, на умовах, передбачених цим договором."

Посилаючись на істотну зміну обставин, пов'язаних з проведенням антитерористичної операції, що має наслідком стрімке застосування від'ємних показників підприємства, що залежать від продажу, зберігання та перевезення товарів у зоні АТО, позивач просить продовжити дію кредитного договору №120613/1-КЛН від 12 червня 2013 року до 01 серпня 2017 року, змінити умови цього договору, зокрема п.1.4 договору, встановивши відсоткову ставку за кредитами в розмірі 6% річних.

Згідно ч.1 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.4 ст.652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем належними доказами не доведено, яким чином проведення антитерористичної операції вплинуло на результати господарської діяльності підприємства.

Крім того судами встановлено, що кредитний договір вже змінювався, строк повернення кредиту продовжений з 01 грудня 2013 року до 20 березня 2014 року.

Проведення бойових дій в Донецькій та Луганській областях відбувалося після 20 березня 2014 року, тобто після настання строку повернення кредиту за спірним договором.

Щодо коливання курсу гривні до долару США слід зазначити, що згідно із ст.36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" встановлюються Національним Банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредитної лінії в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні договору про надання кредитної лінії були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Але відповідно до пункту 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" №1 від 24 листопада 2014 року зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України.

Щодо зменшення відсоткової ставки за користування кредитом слід зазначити наступне.

Відповідно до умов Послуг банку (витяг із Послуг банку міститься в матеріалах справи, а.с. 95), Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" визначає відсоткові ставки для депозитів юридичних осіб на рівні 9,0%-10% річних.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, що навіть задоволення клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи не дає підстави для подальшого задоволення позовних вимог, оскільки позивач просить зменшити відсоткову ставку до 6%, у той час як мінімальна відсоткова ставка за депозитами банку становить 9%.

У той же час, відсоткова ставка за кредитом не може бути меншою ніж відсоткова ставка за депозитом.

Вірним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для зупинення провадження у справі до вирішення спору у справі про визнання недійсним кредитного договору, оскільки відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Наявність справи №904/7144/14 про визнання кредитного договору №120613/1-КЛН від 12 червня 2013 року недійсним не є перешкодою для розгляду даної справи. Господарський суд має право, приймаючи рішення, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

До того ж визнання договору недійсним не перешкоджає перегляду рішення у даній справі за нововиявленими обставинами за заявою будь -якої зі сторін у справі.

Також відсутні підстави для призначення у справі судової експертизи щодо фінансово -господарського стану позивача, оскільки по-перше позивач повинен сам довести належними доказами ці обставини, а по-друге встановлення ставки за користування кредитом на рівні 6% є неможливим, тому що мінімальна відсоткова ставка за депозитами банку становить 9%.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувані рішення та постанова судів попередніх інстанцій прийняті з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 грудня 2014 року зі справи № 904/6032/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді В. І. Татьков

С.Р. Шевчук