КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 910/2534/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Зосименко Г.Р., Антипенко М.М.

від відповідача - Мельник Н.С.

від ВДВС - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 (суддя Балац С.В.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби

про визнання дій органу Державної виконавчої служби неправомірними, визнання постанов недійсними ,-

у справі № 910/2534/14

за позовом Компанії Заатен-Уніон ГмбХ

до Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Компанія "Райз» звернулось до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у задоволені скарги було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ПАТ "Компанія "Райз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвалу прийнято з порушення норм процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 та скаргу задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.02.2015 апелянту був поновлений строк на прийняття апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначена до розгляду на 24.02.2015.

В судове засідання з`явився представники позивача, відповідача та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відділу ДВС в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника ДВС надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату, через неможливість явки в судове засідання, в зв`язку з занятістю в інших судових процесах.

Колегія суддів, вивчивши доводи даного клопотання, вислухавши думку представників сторін, вирішила в задоволені клопотання відмовити, враховуючи наступне.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника ДВС не перешкоджає вирішенню справи по суті колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ДВС.

До суду через відділ документального забезпечення від представника позивача надійшлов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є обгрнутованою та правомірною, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Компанія Заатен-Уніон ГмбХ звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Компанія Райз» про стягнення 1.957.460,14 євро (23.183.374,91 грн).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі № 910/2534/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Компанія Райз» на користь Компанії Заатен-Уніон ГмбХ основну заборгованість в сумі 1.345.896,00 (один мільйон триста сорок п'ять тисяч вісімсот дев'яносто шість) євро 00 центів; пеню в сумі 405.429,38 (чотириста п'ять тисяч чотириста двадцять дев'ять) євро 38 центів; 3 % річних в сумі 15.533,15 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять три) євро 15 центів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 змінено.

Господарським судом міста Києва, на виконання постанови апеляційного суду від 09.07.2014, видано два накази від 23.07.2014 № 910/2534/14 про примусове виконання вказаної постанови.

24.11.2014 до суду першої інстанції надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Компанія Райз» на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Згідно зі скарги, боржник просив суд визнати неправомірними дії відділу ДВС, пов'язаних із винесенням постанов від 13.11.2014 ВП № 45447589 про накладення арешту на кошти скаржника, про арешт майна і оголошення заборони на його відчуження, а також визнати незаконними та скасувати вказані постанови та визнати неправомірними дії відділу ДВС, пов'язаних з винесенням постанов від 21.11.2014 про накладення арешту на кошти боржника, а також визнати незаконними та скасувати вказані постанови

Представник стягувача, заперечуючи проти заявленої скарги та підтримуючи оскаржувану ухвалу суду від 12.01.2015, мотивує це тим, що дії державного виконавця в частині винесення постанов про накладення арешту на майно та кошти боржника є правомірними та законним, оскільки останній ухиляється від добровільного виконання рішення суду та на даний час не сплачує борг позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відділом ДВС 13.11.2014 відкрито виконавче провадження № 45447589 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 23.07.2014 № 910/2534/14 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на користь Компанії Заатен-Уніон ГмбХ основної заборговангості у розмірі 1.345 896 євро 00 центів, пені у розмірі 405 429, євро 38 центів, пені у розмірі 66.336, євро 08 центів, 3 % річних у розмірі 15.533 євро 15 центів; витрати по сплаті судового збору у розмірі 68.440 грн. 66 коп.

Згідно п. 2, 3 резолютивної частини вказаної постанови державним виконавцем встановлений строк для добровільного виконання виконавчого документу, а саме - 7 днів та повідомлено боржника про примусове виконання вказканого рішення зі стягненням виконавчого збору та витрат пов'язаних з проведенням виконавчих дій у разі невиконання боржником вказаного рішення у наданий для добровільного виконання строк.

Також державним виконавцем 13.11.2014 винесено постанови № 45447589 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження та про арешт коштів боржника.

21.11.2014 відділом ДВС винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у зв'язку з невиконанням наказу у строк, встановлений для добровільного виконання.

Скаржник, заперечуючи проти винесеної постанови суду, зазначає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2014 № 45447589 була отримана боржником 19.12.2014, а отже у нього, для добровільного виконання наказу, був лише один день.

Крім того, 21.11.2014 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору не маючи підтвердження про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, що є порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5.

Колегія суддів не погоджується із такими твердженнями скаржника, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Так, головним державним виконавцем Артемчуком Т.В. на виконання п. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» 14.11.2014 направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2014, № 45447589 на юридичну адресу боржника, яка отримана останнім 17.11.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявне в матеріалах справи.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 13.11.2014 № 45447589 винесена державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення на підставі клопотання стягувача про накладення арешту на майно боржника, яке подане до відділу ДВС разом із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Як зазначалося вище, стягував звертався із заявою про накладення арешту на кошти та майно боржника до державного виконавця при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 57 вказаного закону передбачено, що Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у разі якщо державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження накладено арешт на майно, в тому числі на кошти боржника, до закінчення строку для самостійного виконання, боржник може запропонувати державному виконавцю списати кошти, необхідні для виконання рішення, з його рахунку та зарахувати їх на відповідний рахунок органу ДВС з подальшим перерахуванням стягувачу.

При надходження відповідного звернення боржника державний виконавець невідкладно готує платіжні вимоги про примусове списання коштів з рахунку боржника та направляє до банку.

Як вірно було зазначено представником апелянта, накладення арешту на кошти боржника є правом державного виконавця, який з урахуванням особливостей даного виконавчого провадження, реальних підстав та норм чинного законодавства України, на підставі відповідної заяви з боку стягувача, зважаючи на розмір заборгованості боржника та невиконання останнім рішення суду в добровільному порядку, правомірно та обґрунтовано виніс постанови про накладення арешту на кошти та майно боржника.

В п. 32 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29.06.10 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» вказується, що в останньому абзаці пункту 8 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 28.03.02. № 04-5/365 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (з подальшими змінами) зазначено, що за результатами розгляду скарги (на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби) виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Боржник своїм правом на добровільне виконання наказу Господарського суду міста Києва не скористався, належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, ані суду першої ані суду апеляційної інстанцій не надав,

У відповідності до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дане питання вирішено всебічно та повно, ухвала винесена з дотриманням норм процесуального права є законною та обґрунтованою, а отже апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 у справі № 910/2534/14- без змін.

Матеріали справи № 910/2534/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко