ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 р. Справа № 909/57/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кавлак І.П., при секретарі судового засідання: Манів-Головецькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "ПМК-7"

вул. Є.Коновальця, 227-а, м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області

вул. Петрушевича,1,м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення 24 413 239 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Мицько Н.Т. - провідний юрисконсульт,

(довіреність № 01-ю-11/59 від 21.01.15);

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ПМК-7" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області про стягнення 24 413 239 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.15 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 03.02.15.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.15 розгляд справи відкладено на 17.02.15.

17.02.15, за участі представників сторін, в судовому засіданні оголошено перерву до 03.03.15 про що сторони повідомлені під розписку .

03.03.15 представник позивача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи (а.с. 146); письмових заяв, повідомлень щодо поважності причин відсутності позивача в судовому засіданні до суду не надходило. 17.02.15, присутній в судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримував, вважаючи їх обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договорів: № 91 від 18 червня 2009 року, № 73 від 20 серпня 2013 року, у зв»язку з чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в частині здійснення оплати за виконані роботи в сумі 24 413 239 грн.

27.02.15 через канцелярію господарського суду надійшло пояснення позивача № 27/02-15 (вх. № 3095/154 а.с. 147-150), яке досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

03.03.15 присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити; свої заперечення виклав письмово у відзиві на позов (№ 01-10-08/42 від 16.02.15; вх. № 2378/15 від 17.02.15; а.с. 117-120) та в запереченні на пояснення (№ 01-8-ю/237; вх. № 3376/15). Заперечуючи позов відповідач посилається на те, що об»єкти будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування та обсяги їх фінансування затверджуються Кабінетом Міністрів України; на протязі 2014 року кошти з з державного бюджету на фінансування робіт з капітального ремонту автомобільних доріг загального користування не виділялися. З огляду на вищевикладене, відповідач стверджує, що вини служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області щодо не проведення оплати за виконані роботи немає. Відповідач звернула увагу на те, що у пункті 4.8 Договору № 91 від 18.06.2009 року зазначено, що у разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом п»яти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а у разі зміни бюджетного фінансування замовник письмово повідомляє про це підрядника, який зобов»язаний негайно призупинити роботи з моменту отримання повідомлення. Відповідач не заперечує виконання позивачем робіт на суму 24 413 239, жодних зауважень щодо якості виконаних робіт немає.

Згідно вимог ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних доказів.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (надалі - підрядник) та відповідачем (надалі - замовник) укладено договори підряду: № 91 від 18 червня 2009 року (а.с.8-16) та № 73 від 20 серпня 2013 року (а.с. 40-46).

Зазначені вище Договори укладено у письмовій формі, підписано сторонами, підписи засвідчено печатками юридичних осіб, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України; погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останніх.

Пунктом 1.1. Договору № 91 від 18 червня 2009 року визначено предмет договору, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.04.2009 року № 418-р «Про затвердження переліків об»єктів будівництва, реконструкції та капітального ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення у 2009 році та обсягів їх фінансування» Замовник доручає, а підрядник зобов»язується своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги державного значення від Р-24 (Криворівня) - Чернівці на ділянці 0 + 000 - км 13+800 (роботи, пов»язані з ліквідацією наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 р.) за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації та в обумовлений цим Договором термін. Замовник зобов»язується прийняти закінчений капітальним ремонтом об»єкт і сплатити вартість виконаних робіт.

Пунктом 2.9 Договору встановлено, що перегляд термінів виконання робіт оформлюється додатковою угодою.

До договору № 91 від 18 червня 2009 року укладено ряд додаткових угод, які є його невід»ємними частинами: №2 від 29 грудня 2010 року (а.с.17), №11 від 30 грудня 2011 року (а.с.18), № 13 від 31 грудня 2012 року (а.с.19), №17 від 30 грудня 2013 року (а.с. 20), № 19 від 24 березня 2014 року (а.с.21).

Пунктом 2.1. додаткової угоди № 19 від 24 березня 2014 року сторони погодили, що вартість робіт, які підрядник зобов»язується виконати в 2014 році, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 р. № 46 «Деякі питання використання у 2014 році коштів, залучених у 2012 році під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» становить 6 921 352 грн. з урахуванням ПДВ (додаток 1 до додаткової угоди).

Порядок фінансування та проведення розрахунків за виконані роботи визначений в розділі 4 Договору.

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами Акт прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3), які складаються підрядником і подаються для підписання Замовнику до 01 числа, наступного за звітним. Розрахунок проводиться на протязі 10 робочих днів з дня підписання відповідних документів сторонами.

У відповідності до договірних умов, підрядник виконав свої зобов»язання.

Виконання позивачем договірних зобов»язань підтверджується наявними в матеріалах справи документальними доказами: актом № б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року (ф. КБ-2в; а.с. 25 - 39) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року (ф. КБ-3; а.с.24). При дослідженні зазначених вище документів судом встановлено, що вони підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.

Всупереч умов укладеного договору Замовник прийняті на себе зобов»язання з оплати за виконані роботи не здійснив; вартість виконаних робіт в сумі 6 921 352 грн. відповідачем не оплачена.

Пунктом 1.1. Договору № 73 від 20 серпня 2013 року встановлено, що підрядник зобов»язується у 2013 році виконати роботи, зазначені в п. 1.2. Договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Пунктом 1.2. сторони погоджено найменування робіт: Роботи з капітального ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення / Р-24 (Криворівня)/ - Вижниця - Сторожинець - Чернівці на ділянці км 0+000-км 13+800 (II етап) (надалі - об»єкт).

До договору № 73 від 20 серпня 2013 року укладено ряд додаткових угод, які є його невід»ємними частинами: № 3 від 30 грудня 2013 року (а.с.47), №5 від 24 березня 2013 року (а.с.48), № 6 від 21 липня 2014 року (а.с. 50, 51), №17 від 30 грудня 2013 року (а.с. 20), № 19 від 24 березня 2014 року (а.с.21).

Порядок здійснення оплати визначений в розділі IV Договору.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати замовником за виконані роботи. Замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за виконані роботи на підставі актів прийняття виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до договірних умов, підрядник виконав свої зобов»язання.

Виконання позивачем договірних зобов»язань підтверджується наявними в матеріалах справи документальними доказами: актом № б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року на суму 6 210 341 грн. (ф. КБ-2в; а.с. 54-62), актом № б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року на суму 1 434 086 грн. (ф. КБ-2в; а.с. 64-66), актом № б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року на суму 1 403 524 грн. (ф. КБ-2в; а.с. 68-72), актом № б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року на суму 8 443 936 грн. (ф. КБ-2в; а.с. 74-99 ) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року (ф. КБ-3; а.с. 53, 63, 67, 73). При дослідженні зазначених вище документів судом встановлено, що вони підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.

Всупереч умов укладеного договору Замовник прийняті на себе зобов»язання з оплати за виконані роботи не здійснив; вартість виконаних робіт в сумі 17 491 887 грн. відповідачем не оплачена.

31.12.14, з метою досудового врегулювання спору, позивачем направлено на адресу відповідача претензію вих.. № 31/12/2014 на суму 17 491 887 грн. (а.с.100) з вимогою на протязі 7 днів з дня отримання вимоги сплатити заборгованість; докази направлення вимоги наявні в матеріалах справи (а.с.101, 102). Проте, вищезазначена вимога залишена без задоволення.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов»язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором підряду.

Частиною першою статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно приписів ч.4 ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Приписами ст.33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною першою ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідачем визнається виконання робіт підрядником на суму 24 413 239 грн.; жодних зауважень до виконаних робіт немає.

Крім того, 28 січня 2015 року між сторонами був підписаний та скріплений печатками сторін акт №2 звірки взаєморозрахунків (а.с. 116).

Акт звірки взаєморозрахунків є певною формою фіксації юридично-значимих дій сторін, і ним, зокрема, оформляється інвентаризація дебіторської і кредиторської заборгованості. Цим актом встановлено непогашену заборгованість Відповідача перед Позивачем в сумі 24 413 239 грн., що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні.

Підписання Відповідачем вказаного акту свідчить про визнання ним своєї заборгованості перед Позивачем на зазначену в ньому суму, зокрема, згідно акту звірки взаєморозрахунків від 28.01.2015р., відповідач визнав борг у сумі 24 413 239 грн.

Щодо заперечень відповідача слід зазначити наступне.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на 4.8 Договору № 91 від 18.06.2009 року в якому зазначено, що у разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом п»яти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а у разі зміни бюджетного фінансування замовник письмово повідомляє про це підрядника, який зобов»язаний негайно призупинити роботи з моменту отримання повідомлення.

Натомість, жодних письмових чи усних повідомлень щодо зміни бюджетного фінансування від відповідача не надходило.

Слід зазначити, що в Договорі № 73 від 20 серпня 2013 року, згідно якого позивачем виконано робіт на суму 17 491 887 грн. немає жодних посилань оплату виконаних робіт в залежності від отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок.

Відповідно до приписів п.1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань», за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Посилання відповідача на норми Бюджетного кодексу України не спростовують доводів позивача, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011).

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 617 ЦК України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до положень ч.2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на вищевикладене, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов»язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Згідно вимог ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

За наведених обставин та правових норм, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 24 413 239 грн. обгрунтована та підлягає задоволенню.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань», ст.ст. 174, 175, 193, 218 ГК України, ст.ст. 96, 509, 525, 526, 610, 617, 629, 837, 854, 879 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 35, 49, ст. 82, ст.ст. 83-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Приватного підприємства "ПМК-7" до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області про стягнення 24 413 239 грн. заборгованості задовольнити.

Стягнути з Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області (вул. Петрушевича, 1, м. Івано-Франківськ,76018; код 25825434) на користь Приватного підприємства "ПМК-7" (вул. Є.Коновальця, 227-а, м. Івано-Франківськ, 76018; код 19390601) заборгованість в сумі 24 413 239 (двадцять чотири мільйона чотириста тринадцять тисяч двісті тридцять дев"ять)грн. та 73080(сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.15

Суддя І.П. Кавлак

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Кавлак І. П. 10.03.15