РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа №910/23902/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вастон
до Міністерства оборони України
треті особи без самостійних вимог на стороні позивачів:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю Ю.С.А.
2. Військова частина НОМЕР_1
про встановлення сервітуту
Головуючий суддя Цюкало Ю.В.
Суддя Мандриченко О.В.
Суддя Селівон А.М.
У засіданні брали участь:
від позивача: ОСОБА_1 (за договором правової допомоги від 14.05.2014);
від відповідача: Калюжний А.П. (за довіреністю від10.10.2014);
від третьої особи-1: Твердохліб І.Ю. (за довіреністю від 07.08.2014);
від третьої особи-2: не з`явились.

В судовому засіданні 26 січня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
СУТЬ СПОРУ:
30 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Вастон (позивач) подало до канцелярії Господарського суду міста Києва позовну заяву б/н від 17.10.2014 року до Міністерства оборони України (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:
- встановити Товариству з обмеженою відповідальністю Вастон особистий земельний сервітут на право проходу та проїзду для обслуговування належної йому на праві оренди майна, розташованої на території складу паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , через земельну ділянку, надану на праві постійного користування військовій частині НОМЕР_1 , Міністерства оборони України;
- встановити Сервітутне землекористування на строк до 22.04.2015 року та встановити користування сервітутом безоплатним;
- встановити межі сервітуту вказавши на плану-схемі встановлених меж.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що частина орендованого та власного обладнання позивача знаходиться у вилученій у ТОВ «Ю.С.А.» нерухомій насосній станції № 2 б/н, та тим, що в`їзд на територію складу паливно-мастильних матеріалів, де перебуває орендоване майно було перекрито.
Відповідач та третя особа-2 надали до суду відзиви на позовну заяву, в яких заперечують проти позову, за викладених у відзивах підстав та просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/23902/14. Розгляд справи призначено на 01.12.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2014р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 22.12.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. суд ухвалив розгляд справи №910/23902/14 здійснити колегіально у складі трьох суддів.
Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р. для колегіального розгляду справи визначено наступний склад суду: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Мандриченко О.В., суддя Селівон А.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року справу № 910/23902/14 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Мандриченко О.В., суддя Селівон А.М. Призначено розгляд справи у судовому засіданні на 26.01.2015 року.
26.01.2015 року позивач звернувся до суду із клопотанням № 19 від 23.01.2015 року «Про залучення до участі у справі іншого відповідача», у якому останній просить залучити до участі у якості відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.». Клопотання мотивоване тим, що Договір оренди № 52-с/2003/ГоловКЕУ було подовжено до 01.07.2018 року, у зв`язку з чим обладнання позивача знаходиться на території орендованих ТОВ «Ю.С.А» приміщень.
В судовому засіданні 12.03.2013р. судом було поставлено на обговорення сторін зазначене клопотання позивача.
Представник позивача викладене клопотання підтримав, представник відповідача просив вирішити зазначене клопотання на розсуд суду, представник третьої особи-1 заперечував проти задоволення вказаного клопотання.
Відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.
Пунктом 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду міста Києва від 11.04.2005р. №01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» встановлено, що питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з`ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення та заперечення сторін, судом приходить до висновку про відхилення вказаного клопотання з підстав його необґрунтованості в аспекті вимог ст. 24 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України.
В п. 3.11. постанови від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» Пленум Вищого господарського суду України надав господарським судам України роз`яснення про те, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:
- подання іншого (ще одного) позову, чи
- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи
- об`єднання позовних вимог, чи
- зміну предмета або підстав позову.
Так, 26.01.2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява № 18 від 23.01.2015р. «Про збільшення розміру позовних вимог», в якій позивач просить суд:
- встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Вастон особистий земельний сервітут для експлуатації та обслуговування належного йому на праві власності та оренди майна розташованого на земельній ділянці під складом паливно-мастильних матеріалів за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1) на право проходу та проїзду, через цю земельну ділянку, надану на праві постійного користування Військовій частині НОМЕР_1 , Міністерства оборони України;
- встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Вастон сервітут на право користування насосною станцією № 2 інв. б/н, яке належіть Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України для експлуатації та обслуговування належного йому на праві оренди та власного майна, розташованого у будівлі складу паливно-мастильних матеріалів за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1);
- встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Вастон сервітут на право користування насосною станцією № 2 інв. б/н та технічною територією, які перебувають в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю „Ю.С.А. до моменту припинення строку дії Договору оренди № 52-с/2003/ГоловКЕУ від 26.05.2003р. для експлуатації та обслуговування належного йому на праві оренди та власного майна, розташованого на території складу паливно-мастильних матеріалів за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1);
- встановити сервітутне землекористування та майнове користування для ТОВ „Вастон на строк до моменту припинення строку дії Договір оренди № 43 від

22 квітня 2005 року та встановити, користування сервітутами безоплатним;
- визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю „Ю.С.А. при не повідомленні державного виконавця про те, що у одному з вилучених у ТОВ «Ю.С.А.» приміщень перебуває майно яке належить та перебуває в оренді у ТОВ „Вастон.
За таких обставин відповідна заява позивача, виходячи з її змісту, а також положень раніше поданої позовної заяви б/н від 17.10.2014 року та конкретних обставин справи № 910/23902/14, розцінюється судом як зміна предмета так і підстав позову.
Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.
Так, з правової конструкції вказаної частини ст. 22 слідує, що позивач має право змінити або предмет або підставу поданого ним до суду позову. При цьому, відповідна заява має бути подана позивачем у письмовій формі до початку розгляду господарським судом справи по суті.
Як випливає зі змісту поданої позивачем відповідної заяви позивач одночасно змінює як підставу, так і предмет позову, що, в силу вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, є процесуально неприпустимим, а відтак, судом не прийнята до розгляду з заявленими первісними вимогами заява позивача № 18 від 23.01.2015р. «Про збільшення розміру позовних вимог».
Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв`язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об`єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-1, суд, -

ВСТАНОВИВ:
22.04.2005 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вастон» (надалі Орендар) (разом сторони) укладено Договір оренди № 43 технологічного обладнання складу ПММ, розташованого в Бориспільському гарнізоні за адресою Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1) (далі Договір оренди або Договір, копія договору в справі), відповідно до п. 1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає на підставі Дозволу № 153/148/540 від 29.09.2003 року начальника служби пального Головного командування ВПС ЗСУ В.С. Односталко в строкове оплатне користування обладнання та резервуарний парк, які входять в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів (надалі Майно), розміщене за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1), що знаходиться на балансі в/частини НОМЕР_1 , вартість якого визначена згідно з актом експертної оцінки і становить (без ПДВ) станом на 31 січня 2005 року 89 135,00 грн.; ПДВ 17 827,00. Вартість об`єкта оцінки з урахуванням ПДВ становить: 106 962,00 грн.
Позивач стверджує, що частина орендованого та власного обладнання позивача знаходиться у вилученій у ТОВ «Ю.С.А.» нерухомій насосній станції № 2 б/н, крім того, в`їзд на територію складу паливно-мастильних матеріалів, де перебуває орендоване майно позивача було перекрито. У зв`язку з цим позивач просить встановити особистий земельний сервітут на право проходу та проїзду для обслуговування належної йому на праві оренди майна, розташованої на території складу паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , через земельну ділянку, надану на праві постійного користування військовій частині НОМЕР_1 , Міністерства оборони України; встановити сервітутне землекористування на строк до 22.04.2015 року та встановити користування сервітутом безоплатним; встановити межі сервітуту вказавши на плану-схемі встановлених меж.
Відповідач звернувся до суду із відзивом на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки між ТОВ «Вастон» та Військовою частиною НОМЕР_1 було укладено договір оренди технологічного обладнання ПММ, тобто рухомого майна. В свою чергу позивачем не надано доказів володіння або користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: Соцмістечко 1, м. Бориспіль, Київська область та межує з територією складу ПММ № 2 військової частини НОМЕР_1 .
Відзив, наданий третьою особою-2, за своїм змістом є аналогічним до відзиву, наданого відповідачем.
Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом, 22.04.2005 року між сторонами укладено Договір оренди № 43 технологічного обладнання складу ПММ, розташованого в Бориспільському гарнізоні за адресою Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1), відповідно до п. 1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає на підставі Дозволу № 153/148/540 від 29.09.2003 року начальника служби пального Головного командування ВПС ЗСУ В.С. Односталко в строкове оплатне користування обладнання та резервуарний парк, які входять в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів, розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі в/частини НОМЕР_1 , вартість якого визначена згідно з актом експертної оцінки і становить (без ПДВ) станом на 31 січня 2005 року 89 135,00 грн.; ПДВ 17 827,00. Вартість об`єкта оцінки з урахуванням ПДВ становить: 106 962,00 грн.
У відповідності до Додаткової угоди № 5 від 11 лютого 2009 року до договору № 43 від 22 квітня 2005 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» (Орендар) було замінено на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафто-Комерц» (копія угоди в справі).
Згідно з ч. 4 ст. 77 Земельного кодексу України, порядок використання земель оборони встановлюється законом.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності (ч. 4 ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони»).
Згідно з ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду; у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту (ч.ч. 1, 2 ст. 404 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони», власники або користувачі земельних ділянок, які межують із земельними ділянками, наданими військовим частинам, можуть вимагати встановлення земельних сервітутів відповідно до закону.
У відповідності до розподілу обов`язку доказування між сторонами, встановленого ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, саме та сторона, яка посилається на певні обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень, повинна довести ці обставини.
В розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.
При цьому, за приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Так, з системного аналізу ч. 6 ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» вбачається, що вимагати встановлення земельних сервітутів мають власники або користувачі земельних ділянок, які межують із земельними ділянками, наданими військовим частинам.
Втім, позивачем не доведено володіння або користування останнім земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та межує з територією складу ПММ військової частини НОМЕР_1 .
Щодо посилань позивача на те, що нерухоме майно за Договором оренди № 52-с/2003/ГоловКЕУ від 26 травня 2003 року буде перебувати у оренді ТОВ «Ю.С.А» до 01.07.2018 року, суд повідомляє наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, 20.06.2014р. рішенням Господарського суду Київської області по справі № 911/3414/13 (суддя Горбасенко П.В.), залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2014 року, позов задоволено, вилучено від Товариства з обмеженою відповідальністю Ю.С.А. майно, отримане за договором оренди нерухомого військового майна № 52-с/2003/ГоловКЕУ від 26.05.2003р., розташованого у Бориспільському гарнізоні та передано його на користь Військової частини НОМЕР_1 . Рішення мотивовано невиконання орендарем своїх зобов`язань щодо повернення орендованого майна за договором після закінчення строку його дії.
Отже, посилання позивача на перебування нерухомого майна за Договором оренди № 52-с/2003/ГоловКЕУ від 26 травня 2003 року до 01.07.2018 року є необґрунтованим, оскільки спростовується рішенням Господарського суду Київської області від 20.06.2014 року по справі № 911/3414/13.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки ТОВ «Вастон» не надано належних і допустимих доказів володіння або користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та межує з територією складу ПММ військової частини НОМЕР_1 , позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення, оскільки такі вимоги, за викладених в позові б/н від 17.10.2014 року підстав є, в силу ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, необґрунтованими та недоведеними.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 32, 33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. В позові відмовити повністю.
2. Копію даного рішення направити третій особі-2 по справі № 910/23902/14.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.
Дата підписання повного тексту рішення 25.02.2015р.

Головуючий суддя Ю.В. Цюкало

Суддя О.В. Мандриченко

Суддя А.М. Селівон