РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015Справа №910/28652/14

За позовомІнституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту
До Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
Простягнення 17 700,00 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:не з'явився;
Від відповідача: Потатуєв В.П., представник, довіреність від № 04 від 05.01.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2014 року Інститут післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 17 700,00 грн. заборгованості з оплати освітніх послуг.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 № 910/28652/14 та призначено до розгляду на 27.01.2015.

Ухвалою від 27.01.2015 розгляд справи було відкладено на 12.02.2015 у зв'язку з неявкою представника відповідача відповідно до поданого ним клопотання.

03.02.2015 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника та залучення витребуваних документів.

09.02.2015 відповідачем було подано до відділу діловодства суду відзив на позов.

У судове засідання, призначене на 12.02.2015, з'явився представник відповідача.

Розглянувши клопотання позивача, суд вважає за належне його задовольнити та перейти до розгляду спору по суті.

У ході розгляду спору по суті, суд встановив, що позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем обов'язку з оплати освітніх послуг, оплату яких було гарантовано листом.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Згідно з указаним відзивом позовні вимоги не підлягають задоволенню через відсутність укладеного між сторонами договору в письмовій формі та наявністю у відповідача форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 12 березня 2014 року склало на ім'я Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту лист № 08/1-570, яким просило провести навчання трьох співробітників компанії за напрямком "Підготовка осіб, які приймають участь у перевірці вимогам МКУБ, і призначених проводити перевірки для оформлення документа про відповідність або свідоцтва про управління безпекою (аудитор МКУБ) і "призначених осіб".

У вказаному листі відповідач вказав, що оплату за навчання гарантує.

Документів, які підтверджують дату отримання листа 08/1-570 від 12.03.2014 сторони до матеріалів справи не подали.

Інститутом післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту 03.03.2014 видано наказ № 04/3Н на трьох співробітників відповідача "Про зарахування на навчання" з підвищення кваліфікації, курс "Підготовка "призначених осіб" згідно з положеннями МКУБ, 80 годин" з 03.03.2014 по 15.03.2014. Також, позивачем було створено облікові картки слухача інституту на кожного з таких осіб - Павлова Станіслава Дмитровича, Ольховського Олександра Вікторовича та Верещака Юрія Володимировича.

Позивач стверджує, що за наслідками проходження навчання вказаним особам видано свідоцтва про проходження підготовки з відривом від виробництва № 247/14, № 246/14, № 248/14. Наказом № 04/43/Н від 15.03.2014 Павлова С.Д., Ольховського О.В. та Верещака Ю.В. було відраховано з інституту у зв'язку з закінченням навчання.

За твердженням позивача, відповідач порушив зобов'язання з оплати вартості наданих йому освітніх послуг, оскільки не оплатив їх вартість в установлений термін - у десятиденний термін з дня отримання претензії, що зумовило його звернення до суду з даним позовом, визначивши таку вартість в розмірі 17 700,00 грн. відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000451 від 14.02.2014, копію якого приєднано до позовної заяви.

Як вказувалося вище, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що між сторонами не існує письмового договору, як того вимагає законодавство і вказуючи на п. 5 ст. 47 та абз. 2 ч. 5 ст. 61 Закону України "Про освіту".

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про освіту" структура освіти включає дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту;

Так, у ч. 4 ст. 47 Професійне навчання працівників робітничим професіям включає первинну професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації робітників і може здійснюватися безпосередньо у роботодавця або організовуватися на договірних умовах у професійно-технічних навчальних закладах, на підприємствах, в установах, організаціях, а працівників, які за класифікацією професій належать до категорій керівників, професіоналів і фахівців, - перепідготовку, стажування, спеціалізацію та підвищення кваліфікації і може організовуватися на договірних умовах у вищих навчальних закладах.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 61 Закону України "Про освіту" розмір плати за весь строк навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання (крім вищих навчальних закладів). Типовий договір затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Форма типового договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами затверджена наказом Міністерства освіти і науки України від 11.03.2002 № 183 та включає обов'язків розділ "плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 03.12.2014 Торгово-промислова палата України видала відповідачу сертифікат № 2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено настання з 27.02.2014 форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які тривають і дату закінчення терміну яких встановити неможливо. Згідно з указаним сертифікатом, обставини непереборної сили пов'язані з діяльністю самопроголошеної влади в Автономній Республіці Крим, де до серпня 2014 року відповідач був зареєстрований як юридична особа за законодавством України, а також захопленням 27.02.2014 офісу компанії незаконними угрупуваннями, проведенням незаконною самопроголошеної владою референдуму про від'єднання Автономної республіки Крим від України та створенням 17.03.2014 на базі потужностей Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" нового підприємства - Кримського республіканського підприємства "Чорноморнафтогаз".

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З вищевказаного слідує, що чинним законодавством передбачено звільнення від відповідальності внаслідок настання обставин непереборної сили.

Поряд з викладеним, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки позивачем не доведено факту настання строку виконання обов'язку з оплати освітніх послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Фактичні правовідносини, про існування яких зазначає позивач, виникли з усної угоди про надання освітніх послуг.

Поряд з цим, сторонами не погоджено її вартості, строків надання, порядку проведення розрахунків та інше.

У ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У позовній заяві позивач посилається на претензію № 150 від 17.04.2014, проте не подає жодного документу, з якого вбачається, що така претензія з вимогою оплатити вартість освітніх послуг в сумі 17 700,00 грн. направлялася відповідачеві.

У зв'язку з відсутністю між сторонами письмового погодження строків оплати, а також через не подання доказів направлення претензії, суд дійшов висновку про те, що строк оплати освітніх послуг у відповідача перед позивачем не настав, а тому позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Крім того, слід зауважити, що позивач не довів факту того, що спірні послуги надавалися Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" як юридичній особі за законодавством України, адже сукупність наявних у справі доказів, а також загальновідомі обставини анексії Криму Російською Федерацією не дають можливості достеменно встановити чи надавалися такі послуги співробітникам саме відповідача, а не так званого Кримського республіканського підприємства "Чорноморнафтогаз".

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги відхиляються.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 18.02.2015 р.