КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/16570/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Шевцова Т.М., дов. від 25.12.2014 №77,

від відповідача Онищенко І.П., дов. від 19.09.2014 №49/10,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014

(дата підписання - 19.12.2014)

у справі №910/16570/13 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта»

до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення 4367346,97 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - позивач) до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про стягнення 4367346,97 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було невірно обчислено строк позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання мирової угоди. На думку позивача, своє право на звернення до суду він реалізував у 2008 році, тому має право на відшкодування 3% річних та інфляційних втрат за невиконання мирової угоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11.03.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 30.01.2015) позивачу - 03.02.2015 та відповідачу - 02.02.2015, долучені до матеріалів справи.

03.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач надав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 11.03.2015 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2008 у справі № 38/44 позов ВАТ "Укртранснафта" до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 13893657,88 грн задоволено повністю.

Стягнуто з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на користь ВАТ "Укртранснафта" заборгованість з врахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 8686472,72 грн, 3% річних в сумі 4733803,47 грн, пеню в сумі 1719242,50 грн, державне мито в сумі 25500,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2008 у справі №38/44 (з врахуванням ухвали від 02.07.2008 про виправлення описки) затверджено мирову угоду між ВАТ "Укртранснафта" та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про розстрочення сплати основного боргу в сумі 8596212,49 грн рівними частинами по 2865404,16 грн до 31.08.2008 (п.2); про сплату інфляційних втрат в сумі 90260,23 грн та 3% річних в сумі 473380,47 грн до 30.09.2008 (п.3); про сплату державного мита в сумі 25500,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн до 31.10.2008 (п.4); сторони дійшли згоди про припинення зобов'язання по сплаті пені в сумі 1719242,50 грн шляхом прощення боргу (п.5). У пункті 6 мирової угоди зазначено, що ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" зобов'язано належним чином і в установлені мировою угодою строки виконувати свої грошові зобов'язання.

Зобов'язання по вищезазначеній мировій угоді ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" у встановлені мировою угодою строки не виконано, в результаті чого постановою Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві від 21.04.2009 відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 28.05.2008. Строк добровільного виконання встановлено до 28.04.2009.

Постановою від 05.05.2009 виконавче провадження №12421325 було зупинено, оскільки ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України від 23.06.2005 "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Конституційний Суд України рішенням від 13.12.2012 у справі №1-26/2012 (про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу) надав офіційне тлумачення окремих положень Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", Господарського процесуального кодексу України, Закону України від 23.06.2005 № 2711-ІУ "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

У рішенні Конституційний Суд України зазначив про обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України від 23.06.2005 № 2711-ІУ "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та про те, що внесення юридичної особи, незалежно від форми власності до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України від 23.06.2005 № 2711-ІУ "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Оскільки заборгованість, яка стала підставою для підписання мирової угоди між позивачем та відповідачем, утворилась внаслідок неповернення позики по договору від 03.02.1999 №02/99-П про надання безвідсоткової фінансової позики, а не через неповні розрахунки за електроносії, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2008 у справі № 38/44, то постановою Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві від 04.01.2013 поновлено виконавче провадження у справі №38/44.

Зобов'язання по мировій угоді ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" виконано 13.06.2013, перераховано на рахунок ПАТ "Укртранснафта" заборгованість в сумі 9185471,19 грн.

В зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання умов мирової угоди, позивач направив претензію від 25.06.2013 №05-02/233/2353, в якій вимагав сплатити ПАТ «Укртранснафта» 4366060,09 грн за період невиконання грошового зобов'язання, з яких 1255518,05 грн 3% річних та 3110542,04 грн інфляційних втрат.

У відповідь на претензію відповідач надіслав лист від 02.08.2013 №31/10-3574, в якому вказав, що повністю відхиляє претензію позивача, оскільки вважає, що 3% річних та інфляційні втрати не можуть нараховуватись за невиконання мирової угоди.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу (який може виникати з рішення суду), враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Звертаючи увагу, що мировою угодою встановлено строк виконання рішення суду від 25.03.2008 - сплати заборгованості шляхом розстрочення, то сплата стягнутих сум з порушенням строків перетворюється у грошове зобов'язання відповідача перед позивачем (у період з моменту, коли мало бути виконане зобов'язання до повного його виконання), невиконання якого тягне за собою порушення права позивача.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано заяву від 28.10.2014 №31/15-8168 про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в зв'язку зі спливом строків позовної давності, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

До вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Мировою угодою встановлено, що сума боргу сплачується частинами, а саме: 2865404,16 грн до 30.06.2008, 2865404,16 грн до 31.07.2008 та 2865404,16 грн до 31.08.2008.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що перебіг строку позовної давності за вимогами про сплату частин основного боргу почався, відповідно, з 01.07.2008, 01.08.2008, 01.09.2008 та сплив через три роки - 01.07.2011, 01.08.2011 та 01.09.2011, тоді як позивач звернувся до суду із позовною заявою №05-02/285/3146 у серпні 2013 року, тобто поза межами строку позовної давності.

За приписами ч.ч. 3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивачем не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, не надано доказів переривання строку позовної давності в розумінні ст.264 ЦК України, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі №910/16570/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/16570/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій