номер провадження справи 32/6/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 Справа № 908/65/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової буд. 1)

про стягнення 46 999 202,99 грн.

Суддя Н.А. Колодій

представники:

від позивача: Станішевський І.С., довіреність № 14-125 від 13.05.2014 р.

від відповідача: Богінська Т.М., довіреність № 37/01 від 21.11.2014 р.

Суть спору:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 46999202,99 грн., які складаються з 29 695 555,37 грн. основного боргу, 8 852 534,77 грн. втрат від інфляції, 2 241 560,75 грн. - 3% річних та 6 209 552,10 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/65/15-г, присвоєно справі номер провадження 32/6/15, з призначенням судового засідання на 17.02.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.2014 р. підтримав позовні вимоги та обґрунтовує їх ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625,712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 217, 231, 264, 265 Господарського кодексу України та умовами договору № 13/2388-БО-7 купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 р.

17.02.2015 р. до господарського суду Запорізької області від Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/65/15-г до розгляду справ № 905/1740/14 та № 905/1006/14 господарським судом Донецької області.

Клопотання відповідача судом залишено без задоволення, оскільки рішення по справах № 905/1740/14 та № 905/1006/14 не мають суттєвого значення для вирішення справи № 908/65/15-г.

Відповідач в судову засіданні 17.02.2015 р. проти стягнення основного боргу не заперечив, зазначив що позивачем неправильно здійснено розрахунок, що привело до збільшення штрафних санкцій, контрозрахунок та відзив надано суду. У зв'язку з фінансовою кризою та тяжким майновим станом, відповідач просить суд на підставі ст. 83 ГПК України, зменшити розмір штрафних санкцій на 95% (відзив долучено до матеріалів справи).

За усним клопотанням представників сторін судове засідання велось без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 17.02.2015 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення суду.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі -позивач, продавець) та Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (далі -відповідач, покупець) був укладений договір № 13/2388-БО-7 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю, у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 та/ або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/ вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до умов договору, позивач передав у власність покупцю протягом січня - грудень 2013 р. природний газ на загальну суму 129 776 224,10 грн., що підтверджується підписаними та завіреними печатками сторін Актами прийому передачі природного газу від 26.09.2013 р., від 31.08.2013 р., від 30.09.2013 р., від 31.10.2013 р., від 30.11.2013 р. від 31.12.2013 р. (копія актів долучені до матеріалів справи).

Весь поставлений товар був прийнятий відповідачем без зауважень щодо якості та кількості, про що свідчить підпис та печатка відповідача на актах передачі-приймання природного газу за період січня -грудень 2013 р. за договором, які також були погоджені газорозподільною організацією ПАТ по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз".

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті природного газу виконав частково, внаслідок цього у нього виникла заборгованість в сумі 29 695 555, 37 грн., проти якої в судовому засіданні не заперечував.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуюче вищевикладене та той факт, що на момент розгляду спору по суті відповідач визнав заборгованість, але доказів повної оплати отриманого природного газу за договором не надав, вимога позивача про стягнення 29 695 555,37 грн. основного боргу законна, обґрунтована, яка підлягає задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 8 852 534,77 грн. втрат від інфляції та 2 241 560,75 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд встановив що період позивачем вказаний не вірно, оскільки прострочення оплати наступає з 15 числа місяця, тому вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 8 793 165,45 грн. інфляційних витрат та 2 230 073,12 грн. - 3% річних. В решті щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних слід відмовити.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 6 209 552,10 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами першою та четвертою ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно кількості несплачених обсягів наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити покупцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Судом перевірено правильність нарахування пені та встановлено, що розрахунок позивачем виконано не вірно. Згідно проведеного перерахунку суми пені в судовому засіданні з урахуванням заперечень відповідача судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню складає 6 154 412,01 грн. В решті вимог щодо стягнення пені слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення неустойки суд враховує: причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та приходить до наступних висновків.

Статті 614 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України передбачають, що особа за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З умов договору вбачається, що газ, який постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансується з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Таким чином, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, неможливість самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, приймаючи до уваги той факт, що покупцем газу за договором було Комунальне комерційне підприємство Маріупоавльської міської ради "Маріупольтепломережа", тобто ступінь вини у порушенні зобов'язання, та невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача і застосувати п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %, тобто до 3 077 206 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Таким чином позов слід задовольнити частково.

З урахуванням того, що суд зменшив розмір неустойки, виходячи з повноважень наданих п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в частині цих вимог покладається на відповідача повністю. В решті вимог, відповідно до ст. 49 ГПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, слід покласти на відповідача, оскільки спір доведений до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" про стягнення 46 999 202, 99 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ) 29 695 555 (двадцять дев'ять мільйонів шістсот дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 37 коп. основного боргу, 8 793 165 (вісім мільйонів сімсот дев'яносто три тисячі сто шістдесят п'ять) грн. 45 коп. інфляційних витрат, 2 230 073 (два мільйона двісті тридцять тисяч сімдесят три) грн. 12 коп. - 3% річних, 3 077 206 (три мільйона сімдесят сім тисяч двісті шість) грн. 00 коп. пені та 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "24" лютого 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.