ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа № 908/1136/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - представник Дьомін О.О. за довіреністю від 20.01.2015 року,

відповідача- представник Горевий А. за довіреністю № 66-2015 від 01.01.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСІНТЕР УКРАЇНА», м. Київ, (вх. № 4521 З/2-7) на рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2014 року у справі № 908/1136/14,

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСІНТЕР УКРАЇНА», м. Запоріжжя,

до Публічного акціонерного товариства « КАРЛСБЕРГ УКРАЇНА», м. Запоріжжя,

про стягнення 216 000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з останнього 216 000,00 грн. заборгованості за договором № 04634-2012-С про надання послуг.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2014 року (суддя Топчій О.А.) у задоволенні позовних вимог ТОВ «РОСІНТЕР УКРАЇНА» до ПАТ «КАРЛСБЕРГ УКРАЇНА» про стягнення 216 000,00 грн. відмовлено.

Позивач, не погоджуюсь з рішенням суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2014 року у даній справі та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.09.2014 року апеляційну скаргу повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2014 року ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 11.09.2014 року у справі № 908/1136/14 скасовано. Справу № 908/1136/14 передано на розгляд Харківському апеляційному господарському суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року розгляд скарги призначено на 26.01.2015 року.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 01.01.2013 року укладено договір № 04634-2012-С про надання послуг строком на 12 місяців. Предметом договору є надання права позивачу на продаж продукції, яку виробляє відповідач (пиво) в ресторанах позивача, а також право відповідача на проведення рекламних акцій з просуванням цього товару. Умовами договору розмір винагороди позивача визначений наперед під час укладання договору, а сам договір не містить умов щодо зміни розміру винагороди у зв'язку із будь-якими обставинами. Збільшити чи зменшити розмір вказаної в договорі винагороди можливо лише за згодою сторін.

Апелянт вказує, що відповідно до умов спірного договору ним надано відповідачу послуг на суму 432 000, 00 грн. Проте, останній свої зобов'язання за договором виконав лише частково, а саме, за 1 та 2 квартали 2013 року розрахувався з позивачем, всього, на 216 000,00 грн. Надані послуги за 3 та 4 квартал 2013 року на суму 216 000,00 грн.не оплачені відповідачем до цього часу.

Відмова суду у задоволенні позову у зв'язку з тим, що відповідачем надані заперечення на звіт, через що не підписані останнім акти виконаних робіт та відповідно не оплачені послуги, на думку апелянта, є безпідставною та необґрунтованою, оскільки звернення позивача з даним позовом до суду стало результатом ухилення від підписання звіту, а відтак і актів виконаних робіт та оплати, незважаючи на те, що послуги були надані. Позивач вважає, що суд першої інстанції повинен був встановити, які саме послуги надані, та вирішити, виходячи з положень договору, чи зміна кількості ресторанів впливає на розмір оплати винагороди, який визначений сторонами, чи ні. Відтак в залежності від встановлених зазначених обставин вирішити спір, задовольнивши позов повністю чи частково.

13.02.2015 року від ПАТ «Карлсберг Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши копії матеріалів справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

01.01.2013 року між ПАТ «КАРЛСБЕРГ УКРАЇНА» ( відповідач у справі) та ТОВ «РОСІНТЕР УКРАЇНА» (позивач у справі) укладено договір № 04634-2012-С про надання послуг ( надалі - договір) ( а.с.7-11).

У розділі 1 під визначенням «Торговельні марки» розуміється - «Львівське», Балтика», «Carlsberg», «Tuborg», «Corona Extra», «Warsteiner», «Ginness», а також інші торгівельні марки відповідача ( пункт 1.1 договору).

Під визначенням «Територія» розуміється приміщення, зазначені у додатку № 2, яким позивач володіє на правах оренди ( п.1.3 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з розміщення рекламних матеріалів про продукцію (пиво та безалкогольні напої, що випускаються або продаються) (реалізовуються) позивачем під торгівельними марками ( пункт 1.2 договору), яка поставляється дистриб*ютером відповідача на території та торгівельні марки.

Метою надання послуг є формування та підтримання обізнаності споживачів та їх інтересу до продукції та торгівельних марок та збільшення обсягу продажу продукції (п.2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору сторони домовились, що при здійсненні фірмової торгівлі продукцією згідно цього договору позивач буде користуватися на території правом продажу (реалізації) продукції та розміщення пов'язаних із нею рекламних і інформаційних матеріалів і здійснювати фірмову торгівлю продукції шляхом: продажу продукції з організацією її локальної реклами і використання типового фірмового рекламно - інформаційного та розливного обладнання відповідача та території, яке повинно містити зображення торговельних марок; організація процесу торгівлі на висококласне обслуговування споживачів; іншим способом і у порядку, визначеному сторонами, в тому числі додатковими угодами до договору.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє протягом 12 календарних місяців з дати його підписання.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 2 до договору № 04634-2012-С від 01.01.2013 року сторони домовились , що позивач має право здійснювати фірмову торгівлю і іміджеві експонування пива компанії ПАТ «КАЛСБЕРГ Україна» у всіх торгових точках, перелічених в пункті 1 угоди за асортиментом ( а.с. 13).

У розділі 3, в якому йдеться мова про права та обов'язки сторін обумовлено, що відповідач згідно умовам договору зобов'язався приймати, на підставі наданих позивачем звітів та у випадку відсутності заперечень, від позивача все виконане за цим договором і підписувати акти про надання послуг (додаток № 3) (п.3.2.2 договору). Вчасно сплачувати позивачу винагороду у відповідності до пункту 4 договору п.3.2. 3 договору).

Пунктом 3.2.4 передбачено, що сторона, що має заперечення по звіту, повинен повідомити про це протягом 10 (десяти) днів від одержання звіту позивача. У зворотному випадку звіт вважається прийнятим відповідачем.

У розділі 4 сторони обумовили винагороду та порядок розрахунків.

Як свідчать матеріали справи, позивачем у 2013 році надані відповідачеві послуги відповідно до умов договору та надані акти про надання послуг, а саме: акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 87/03 від 31.03.2013 року за період 01.01.2013 р. - 31.03.2013 р. на суму 108,000,00 грн. ( а.с. 14); акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №103/07 від 30.06.2013 року за період 01.04.2013 р. - 30.06.2013р. на суму 108,000,00 грн.(а.с. 15 ).

Відповідач оплатив надані позивачем послуги за перший та другий квартал 2013 року у сумі 216 000,00 грн., що підтверджується позивачем та доданими до заяви банківськими виписками ( а.с.16-17).

Умовами договору сторони узгодили, що винагорода становить 432 000,00 грн. та виплачується рівними частинами не пізніше 10 календарних днів після закриття звітного періоду та після підписання уповноваженими представниками сторін актів про надання послуг і одержання відповідачем оригіналу рахунку - фактури від позивача. Під звітним періодом вважається квартал (кожні 3 календарні місяці з дати укладання договору). Акти про надання послуг підписуються відповідачем у випадку відсутності заперечень за звітом. У разі наявності заперечень до звіту, відповідач повинен повідомити про це протягом 10 днів від дня одержання звіту ( пункти 4.1, 4.2, 3.2.2, 3.2.4 договору).

Щодо наданих позивачем послуг за період з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року, оплата за які є предметом спору по даній справі, колегія суддів встановила наступне.

Після закінчення відповідного звітного періоду, яким є згідно умов договору квартал, позивач 31.10.2013 року надіслав відповідачу оригінал рахунку-фактури № 300-02287 від 21.10.2013 року, два примірники акту виконаних робіт від 21.10.2013 року та податкову накладну ( а.с.18-21).

04.11.2013 року позивач направив відповідачу претензію щодо невиконання грошових зобов'язань за договором, в якій просив негайно погасити заборгованість у сумі 108 000,00 грн. за договором ( а.с. 22-24).

Листом - повідомленням № 2208-1039 від 06.11.2013 року відповідач повідомив позивача, що в отриманому пакеті документів на оплату послуг за період з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року по договору відсутній звіт до акту про надані послуги, наявність якого обумовлена договором, у зв'язку з чим просив його надіслати ( а.с. 25).

02.12.2013 року позивач вдруге звернувся до відповідача з листом № 163, в якому просив негайно погасити заборгованість за надані послуги в рамках договору у розмірі 108 000,00 грн. При цьому, з посиланням на п.4.1 та.4.2 договору, зазначив, що вимога щодо надання звіту є необґрунтованою та безпідставною ( а.с. 26).

02.12.2013 року позивач направив відповідачу звіт щодо виконання маркетингових послуг» № 162 від 02.12.2013 року з додатками : фото звіт на трьох аркушах про розміщення у всіх примірниках меню торгових точок виконавця (позивач у справі), згідно додатку № 2 до договору, інформацію про наявність в продажу продукції та розміщення логотипу ТМ замовника), фотомакети на двох аркушах про проведення промо акцій з метою збільшення обсягу продажу продукції замовника тощо ( а.с. 27-35).

17.12.2013 року за вих. № 47 відповідач направив позивачу відповідь на претензію від 31.10.2013 року № 147, в якій, посилаючись на неотримання звіту за 3 квартал 2013 року, відмовився погашати заборгованість ( а.с.36-37).

Після отримання звіту, 22.12.2013 року відповідач за вих. № 49 направив позивачу заперечення до звіту щодо виконання маркетингових послуг за 3 квартал 2013 року, в яких зазначив, що даний звіт є неприйнятим, оскільки не відповідає дійсності, посилаючись на те, що у 3 кварталі 2013 року деякі ресторани позивача не працювали, і послуги не були надані у повному обсязі.

Щодо наданих позивачем послуг за період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року, оплата за які також предметом спору по даній справі, колегія суддів встановила наступне.

13.01.2014 року позивач направив рекомендованим листом з повідомленням відповідачу оригінали актів виконаних робіт за 4 квартал 2013 року, рахунок - фактуру № 300-00017 від 10.01.2014 року на суму 108 000,00 грн. та податкову накладну, які відповідач одержав 17.01.2014 року ( а.с. 41-45).

07.02.2014 року позивач направив відповідачу звіт про надані послуги за період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року з додатками, який відповідач одержав 11.02.2014 року ( а.с. 46-54). Вказаний звіт тотожній звіту за 3 квартал 2013 року.

26.02.2014 року відповідач направив позивачу заперечення до звіту щодо виконання маркетингових послуг за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 року, що підтверджується поштовим описом вкладення у цінний лист ( а.с. 106-108).

10.06.2014 року постановлено оскаржуване судове рішення. При цьому, відмовляючи у позові, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведений факт порушення зобов'язання з боку відповідача, а матеріали справи свідчать про не настання строку виконання зобов'язання за договором № 04634-2012-С про надання послуг від 01.01.2013 року, оскільки відповідачем були надані заперечення на звіти та не підписані з його боку акти про надання послуг за третій та четверний квартали 2013 року.

З огляду на наведені обставини справи, колегія суддів зазначає, що згідно умовам договору сторони погодили, що після закінчення звітного періоду, тобто кварталу, ТОВ «Росінтер Україна» зобов'язується на підтвердження надання послуг належним чином та в повному обсязі надати ПАТ «Калсберг Україна» звіт про надані послуги. А далі ПАТ «Калсберг Україна» зобов'язано приймати, на підставі наданих позивачем звітів та у випадку відсутності заперечень, від позивача все виконане за цим договором і підписувати акти про надання послуг (додаток № 3). Тобто на підставі погодженого сторонами звіту відповідач по справі зобов'язаний підписати акт про надання послуг на відповідний період.

Однак, як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Росінтер Україна» при надсиланні пакету документів на оплату послуг за період з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року до договору не направило відповідачу по справі для погодження звіт до акту про надані послуги за відповідний період. Згодом, 03.12.2013 року позивач направив відповідачу звіт щодо виконання маркетингових послуг із додатками до нього.

У звіті позивач вказав, що ним були надані наступні послуги: «представленість продукції в закладах виконавця: «Karlsberg» кег; «Львівське 1715» кег; «Львівське Білий Лев» кег; «Warsteiner» кег; «Guinness» кег; «Балтика №0» бут., «Corona Extra» бут.; «Warsteiner бут».

Згідно додатку № 2 до договору сторони обумовили, що позивач (сторона -2) має право здійснювати фірмову торгівлю і іміджеві експонування пива компанії ПАТ «Карлсберг Україна» у всіх торгових точках, перелічених у пункті 1 угоди за наступним асортиментом: м.Київ: р-н «Іль Патіо», Бессарабська пл.,5-А; р-н «Іль Патіо», вул.Ігоревська,13/5, р-н Іль Патіо», вул.Саксаганського,112; р-н «Іль Патіо», вул.Чевоноармійська/Фізкультурна,57-61/3; р-н «T. G. I. Fridey* s», Бессарабська пл..,5-А; р-н «Планета Суші», вул. Хрещатик,12; р-н «Планета Суші», вул.Чевоноармійська/Фізкультурна,57-61/3; р-н «Планета Суші» вул. Саксаганського, 68; м.Дніпропетровськ: р-н «Іль Патіо», вул. Сєрова,2, р-н «Планета Суші», вул. Сєрова,2; р-н «T. G. I. Fridey* s», вул. Сєрова,2; асортимент, обсяг: «Karlsberg» кег; «Львівське 1715» кег; «Львівське Білий Лев» кег; «Warsteiner» кег; «Guinness» кег; «Балтика №0» бут., «Corona Extra» бут.; «Warsteiner бут.

Відповідач вказує, що у спірний період не у всіх торгових точках могла об*єктивно здійснюватися підприємством позивача фірмова торгівля та відповідно іміджеві експонування пива Компанії відповідача, оскільки певні точки були закриті та не здійснювали свою господарську діяльність взагалі. А саме: у м. Дніпропетровську вищенаведені три ресторани не працювали; у м. Києві не працювали два ресторани у спірний період, а саме: р-н «Іль Патіо», вул.Ігоревська,13/5, був закритий із 01.07.2013 року та р-н «Планета Суші» вул. Саксаганського, 68, - був закритий в кінці серпня 2013 року.

Позивачем не спростовано факт, що деякі ресторани не працювали у спірний період, і послуги не були надані у повному обсязі; не надано доказів, в яких саме діючих торгових точках позивача здійснювалась реалізація продукції та розміщення реклами. Разом з тим, у звіті позивач зазначив, що здійснював розміщення у примірниках меню у всіх торгових точках виконавця, згідно додатку № 2 до договору, та інформацію про наявність в продажу продукції та розміщення логотипу ТМ замовника.

Проте, наданий на фото меню із ресторану виконавця відображає факт, що такі послуги надаються, але доказів того, у яких саме точках він надається не надано, тобто докази надання такого виду послуги у повному обсязі не підтверджені жодним належним доказом.

Зазначення позивачем у звіті здійснення промо акцій з метою збільшення обсягу продукції відповідача також не підтверджується належними доказами, оскільки на доданих макетах не зображено кожної із ТМ замовника, тому не відомо, який саме напій рекламувався у торгових точках позивача

Щодо інших видів послуг, зазначених у звіті, мова йдеться про здійснення продажу продукції та організації локальної реклами і використання типового фірмового рекламно - інформаційного розливного обладнання, то таке твердження спростовується у порушення п.3.21.1 договору відсутністю з боку позивача запитів до відповідача рекламно - інформаційних матеріалів щодо торговельних марок у погодженій кількості, які були необхідні для виконання вказаних послуг. Також, на підтвердження вказаної послуги позивачем не надано ані відповідних фото - звітів, ані фото - макетів тощо.

Отже, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження факту надання послуг відповідачу в рамках даного договору за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року, а тому відсутній причинно-наслідковий зв'язок між фактичними обставинами справи та заборгованістю відповідача по оплаті.

Відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. У необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладені норми права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно і обґрунтовано з'ясовано, до доказом виконання робіт та підставою проведення остаточних розрахунків між виконавцем та замовником згідно з договором є звіт та у випадку відсутності заперечень на нього, підписаний відповідачем акт про надання послуг . Такого акта чи інших доказів щодо здачі - приймання виконаних робіт або відмови від їх приймання суду не надано.

Отже, господарський суд у розгляді справи з урахуванням вимог наведених норм процесуального права обґрунтовано зазначив, що документи, надані позивачем як докази виконання послуг, не є належними доказами виконання позивачем своїх зобов'язань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2014 року у справі № 908/1136/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення

Керуючись статтями 91, 99, ч.1 ст. 101, 102, 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСІНТЕР УКРАЇНА» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2914 року у справі № 908/1136/14 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 05.03.2015 р.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя В.О.Фоміна

Суддя О.В.Шевель