РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/2768/15-г

За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт"
До Підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна"
Простягнення 28 727,67 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:не з'явився;
Від відповідача: Журавльов О.С., представник за довіреністю від № 185 від 31.12.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт" звернулося до суду з позовом про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" 28 727,67 грн. заборгованості з оплати товарів, поставлених за договором № 13/674 від 22.04.2013.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 № 910/2768/15-г, якою призначено розгляд справи на 03.03.2015.

09.02.2015 відповідачем було подано до відділу діловодства суду відзив на позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 03.03.2015, з'явився представник відповідача.

Позивач уповноваженого представника до суду не направив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи (повідомлення про вручення копії ухвали від 11.02.2015 в матеріалах справи), у зв'язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд спору по суті в даному засіданні на підстав наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У ході розгляду спору по суті, суд встановив, що позовні вимоги мотивовані порушенням Підприємством з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" обов'язку з оплати товарів, що були передані йому у власність відповідно до договору поставки № 13/674 від 22.04.2013. Позивач посилається на погоджені в договорі умови проведення розрахунків та акт звірки від 30.11.2014, після підписання якого оплата товарів так і не відбулася.

На підтвердження заявлених вимог суду подано договір № 13/674 від 22.04.2013, двосторонній акт звірки.

Суд враховує, що у позовній заяві позивачем вказано найменування відповідача як Товариство з обмеженою відповідальністю "Лукойл - Україна", замість Підприємство з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна", тоді як до позову приєднано документацію (договір, акт звірки, довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, довідку про взяття на облік платника податків, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зміни до статуту Підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" у засвідчених копіях), з якої вбачається, що позивачем було лише допущено описку в найменуванні відповідача в частині організаційно-правової форми, адже інша частина найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код відповідають реквізитам Підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" і позовні вимоги ґрунтуються на правовідносинах саме з Підприємством з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна".

З огляду на викладене описана ситуація приймається судом як допущення описки в позовній заяві, яка не тягне за собою необхідності у вчиненні такої процесуальної дії, як заміна неналежного відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не підлягають задоволенню через відсутність доказів, що доводять обставини, на яких ґрунтується позов.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт" в якості постачальника та Підприємство з іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" в якості покупця 22.04.2013 р. уклали договір поставки № 13/674, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар згідно з замовленням покупця, а покупець - зобов'язався прийняти й оплатити товар на умов даного договору.

У п. 1.2 зазначеного правочину сторони встановили, що товар поставляється партіями, тобто у кількості, відображеній у замовленні покупця, яка направляється постачальнику з використанням факсимільного зв'язку, електронною поштою.

Асортимент і ціна товару погоджується сторонами у специфікації, що є невід'ємною частиною договору. Замовлення формується на основі специфікації з визначенням кількості, асортименту товару та адреси АЗС, на явку здійснюватиметься поставка (п. 1.3).

Згідно з п. 4.2 договору вартість товару визначається сторонами в специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору.

За умовами п. 5.1, п. 5.2 договору покупець здійснює оплату за товар протягом 21 календарного дня з моменту передачі товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на рахунок постачальника за умови погодження товару в відображення у специфікації.

Відповідно до п. 5.5 договору покупець звільняється від зобов'язань з оплати за поставлений товар, що не погоджений та не відображений у відповідній специфікації за підписом і печаткою обох сторін.

У п. 6.3 договору сторони визначили, що моментом виконання постачальником своїх зобов'язань за даним договором є передача товару покупцю і дата передачі має відповідати даті, вказаній в накладній.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт" стверджує, що заборгованість відповідача з оплати переданих йому товарів за договором складає 28 727,67 грн., оскільки така сума відображена в акті звірки, після складання якого оплата за поставлений товар проведена не була, а від проведення повторної звірки відповідач ухиляється.

У ст. 712 Цивільного кодексу України договір поставки визначається як правочин, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 названої статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з позовною заявою спір між сторонами виник з договору поставки.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Норми ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлюють обов'язок кожної сторона довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилаючись на обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару, позивач не вказує суду на фактичні дані, якими стверджується реальне виконання сторонами укладеного договору, не вказує на заявки відповідача і специфікації, які визначені в якості невід'ємної частини договору, а також на накладні, що підтверджують факт передачі товару та не приєднує такі документи для їх дослідження судом, не вказуючи при цьому, на їх можливу відсутність з поважних причин та не заявляючи клопотання про витребування доказів через утруднення їх самостійного надання.

Крім того, позивач навіть не зазначає яку кількість товарів і на яку суму вцілому було поставлено відповідачу в межах укладеного договору та не визначає, скільки товарів залишилося неоплаченими.

Посилання позивача на акт звірки розрахунків як на доказ розміру заборгованості відповідача судом відхиляється, адже акт звірки розрахунків не є належним і допустимим доказом, яким стверджується передача продавцем (постачальником) та прийняття покупцем товару за договором поставки та не є первинним бухгалтерським документом, що може розглядатися доказом у даному спорі.

Також, нагально зауважити, що поданий суду акт звірки не жодним чином не прив'язаний до договору постави, за яким заявлено спір.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказується, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи зі змісту Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 слідує,що відпуск товарно-матеріальних цінностей відбувається за довіреностями встановленої форми, що підписуються керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства.

Позивач не подав суду доказів на підтвердження прострочення відповідача за договором, передбачених правочином сторін (заявки, специфікації, накладні) так само, як і доказів, що вимагаються законодавством (накладні, довіреності на отримання цінностей).

Зважаючи на викладене суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого позову з огляду на недоведеність позовних вимог.

У зв'язку з відмовою у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, надмірно сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 06.03.2015 р.