РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015Справа №910/29053/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Василіск»
доУправління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації
про стягнення 305 996,59 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Попженцова Т.В. дов. №б/н від 05.02.2015р.
від відповідача -Моренко Ю.В. дов. №б/н від 05.02.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Василіск» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення з останнього заборгованості за Договором про закупівлю №68/13 від 26.03.2013 у розмірі 305 996,59 грн., з яких 248 143,08 грн. - основної заборгованості, 7 640,54 грн. - 3% річних та 50 212,97 грн. - інфляційних втрат, крім того просили судові витрати у розмірі 6 152,60 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.03.2013 між сторонами укладено Договір про закупівлю №68/13, на підставі якого позивач зобов'язувався за завданням відповідача виконати монтаж систем опалення, охолодження, вентиляції та кондиціювання повітня, а відповідач прийняти виконані роботи та оплатити їх, проте, як указує позивач, відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав у результаті чого в останнього утворилася заборгованість у розмірі 248 143,08 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 порушено провадження у справі №910/29053/14 та призначено розгляд вказаної справи на 21.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 розгляд справи відкладався на 09.02.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

09.02.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просили суд стягнути з відповідача 248 143,08 грн. - основного боргу, 8 435,96 грн. - 3% річних, 57 657,26 грн. - інфляційних втрат, що разом становить 321 928,74 грн.

В судовому засіданні 09.02.2015 оголошувалася перерва до 16.02.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

13.02.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/29053/14 від 29.12.2014 та заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просили суд стягнути з відповідача 248 143,08 грн. - основного боргу, 8 435,96 грн. - 3% річних, 65 349,70 грн. - інфляційних втрат.

Представник позивача у судове засідання 16.02.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 16.02.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд відмовти у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/29053/14.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.02.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Василіск» (далі - Учасник, Позивач) та Управлінням освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Замовник, Відповідач) укладено Договір про закупівлю №68/13 (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1.-1.2. Договору Учасник зобов'язується надати у березні - грудні 2013 року Замовникові послуги, зазначені у калькуляції (Додаток №1 до Договору), а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування (номенклатура, асортимент) послуг: 45.33.1. Монтаж систем опалення, охолодження, вентиляції та кондиціювання повітря (Технічне обслуговування центрального опалення, гарячого водопостачання, холодного водопостачання, внутрішньої, зовнішньої та зливневої каналізації, модулів (МІТП)).

Приписами п. 3.1. Договору встановлено, що сума, визначена в останньому, становить 423 989,08 грн., в тому числі ПДВ - 70 664,85 грн.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після пред'явлення Учасником акта наданих послуг.

Згідно з п. 5.1. Договору строк надання послуг: березень-грудень 2013 року.

Сторони погодили, що Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги, приймати надані послуги згідно з актом виконаних робіт (п.п. 6.1.1.-6.1.2. Договору).

27.12.2013 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до якої внесли зміни до п. 3.1. Договору, виклавши його у настпній редакції: «Загальна вартість договору становить 423 988,99 грн. (чотириста двадцять три тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім грн. 99 коп.)».

27.12.2013 сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до якої внесли зміни до п. 10.1. Договору, виклавши його у настпній редакції: «Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28.02.2014 включно».

27.12.2013 сторони уклали Додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до якої збільшили вартість Договору на 20%, а саме на суму 84 797,80 грн. (вісімдесят чотири тисячі сімсот дев'яносто сім грн. 80 коп.) на час проведення процедури закупівлі.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак відносини між сторонами регулюються за допомогою Глави 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 175 ГК України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1. ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Позивачем надано Відповідачу послуг на загальну суму 442 448,52 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами звиконаних робіт:

- №3/5 за травень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №4/5 за червень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №5/7 за липень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №6/8 за серпень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №7/9 за вересень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №8/10 за жовтень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №9/11 за листопад 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №10/12 за грудень 2013 на суму 44 706,34 грн.;

- №11/01 за січень 2014 на суму 42 418,50 грн.;

- №12/02 за лютий 2014 на суму 42 379,30 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату звернення до суду Відповідач свої зобов'язання з оплати наданих послуг виконав частково у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 248 143,08 грн. (що підтверджується копіями банківських виписок по особовому рахунку №5001, відкритому в ПАТ «Банк «Київська Русь»).

З метою досудового врешулювання спору, Позивач звернувся до Відповідача з вимогою (претензією) про погашення суми заборгованості, яка була отримана Відповідачем 19.12.2013. Проте, зі слів Позивача, Відповідач суму заборгованості не погасив, вимог вищевказаної претензії не виконав.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та приписів п. 4.1. Договору строк виконання Відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг за Договором на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача заборгованості у розмірі 248 143,08 грн. Вказаний розмір заборгованості Відповідачем не спростований, доказів її погашення суду не надано.

Крім того, указана сума заборгованості підтверджується Актом звірки, яка станом на 09.02.2015 становить 248 143,08 грн. (указаний Акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми основної заборгованості у розмірі 248 143,08 грн. за надані послуги є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати наданих послуг 8 435,96 грн. - 3% річних, 65 349,70 грн. - інфляційних втрат.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" №01-8/344 від 11.04.2005 з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1. вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, дії Відповідача, який прострочив виконання спірного грошового зобов'язання, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів Позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Судом здійснено перерахунок заявленого Позивачем розміру 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з Відповідача, та встановлено, що указані суми у розмірі 8 435,96 грн. та 65 349,70 грн. відповідно є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обгрунтований, Відповідачем не спростований.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів погашення заборгованості за поставлений товар та/або наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань суду не надав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором про закупівлю №68/13 від 26.03.2013 є законними, обґрунтованими та такими, що задовольняються судом у повному обсязі: в частині стягнення 248 143,08 грн. - основної заборгованості, 8 435,96 грн. - 3% річних та 65 349,70 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 6-А; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Василіск» (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 55-К; 2) заборгованість у розмірі 321 928,74 грн., з яких 248 143,08 грн. - основної заборгованості, 8 435,96 грн. - 3% річних та 65 349,70 грн. - інфляційних втрат - за Договором №68/13 від 26.03.2013 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 438,58 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Дата складання повного тексту рішення 11.03.2015.

Cуддя А.В.Яковенко