РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015Справа №910/28369/14
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» визнання недійсним договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року

Представники:

від Позивача: Лубківська А.С. (представник за довіреністю);

Слуцька Н.С. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Яковенко Ю.О. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Кисневий завод» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» (надалі також - «Відповідач») про визнання недійсним договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Кисневий завод» (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» (Орендодавець) було укладено Договір оренди автомобіля №П268/12, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування вантажний сідловий тягач MERSEDES - BENZ AXOR 1840Is, номер шасі WDF9440321B950973, рік випуску 2004. Як зазначає Позивач, вказаний Договір був укладений Позивачем від імені Голови правління Нальотовим І.П. без достатнього обсягу повноважень, без згоди Наглядової ради Товариства, оскільки загальна сума договору оренди відповідно до актів здачі - приймання виконаних робіт становила 530 163 грн. 20 коп., тобто перевищувала суму, за якою укладання договору можливе тільки після ухвалення відповідного рішення Наглядової ради. За таких підстав, Голова правління перевищив свої повноваження, чим порушив умови чинного законодавства України, а тому Позивач просить Суд визнати недійсним Договір оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Кисневий завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/28369/14, судове засідання призначено на 21.01.2015 р.

19.01.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.01.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

21.01.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 22.12.2014 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.01.2015 року відкладено розгляд справи на 18.02.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження по справі, клопотанням сторін про відкладення розгляду справи.

03.02.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, яке розглянуто та задоволено.

13.02.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі, які долучені до матеріалів справи. Крім того, просив Суд витребувати у Відповідача примірник статуту ТОВ «Торговий дім «Дакота» в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди автомобіля від 30.06.2012 року та просив відкласти розгляд справи у зв»язку з витребуванням доказів по справі.

Суд, розглянувши Клопотання Позивача про витребування у Відповідача примірника статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди автомобіля від 30.06.2012 року, вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, оскільки вказані документи наявні в матеріалах справи.

Що стосується Клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи, Суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 18 лютого 2015 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, викладені у відзиві на позовну заяву, просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18 лютого 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Кисневий завод» (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» (Орендодавець) було укладено Договір оренди автомобіля №П268/12, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування вантажний сідловий тягач MERSEDES - BENZ AXOR 1840Is, номер шасі WDF9440321B950973, рік випуску 2004.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання Договору недійсним, Позивач посилається на те, що вказаний Договір був укладений Позивачем від імені Голови правління Нальотовим І.П. без достатнього обсягу повноважень, без згоди Наглядової ради Товариства, оскільки загальна сума договору оренди відповідно до актів здачі - приймання виконаних робіт становила 530 163 грн. 20 коп., тобто перевищувала суму, за якою укладання договору можливе тільки після ухвалення відповідного рішення Наглядової ради (80 000 грн. 00 коп.). За таких підстав, Голова правління перевищив свої повноваження, чим порушив умови чинного законодавства України, а тому Позивач просить Суд визнати недійсним Договір оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Кисневий завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 30 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Кисневий завод» (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» (Орендодавець) було укладено Договір оренди автомобіля №П268/12, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування вантажний сідловий тягач MERSEDES - BENZ AXOR 1840Is, номер шасі WDF9440321B950973, рік випуску 2004.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір від імені Орендодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» було укладено директором Лещенко Дмитром Павловичем, який діяв на підставі Статуту, з одного боку та від імені Орендаря - Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» було укладено Головою правління Нальотовим Іваном Павловичем, який діяв на підставі Статуту, з іншого боку.

Відповідно до пп.9.3.12 Статуту Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод», затвердженого черговими Загальними зборами акціонерів 30.03.2011 року, Голова правління згідно з діючим законодавством та цим Статутом підписує та видає довіреності, вчиняє правочини, укладає без доручення договори, угоди, контракти, інші угоди від імені Товариства, з урахуванням обмежень встановлених Статутом.

При цьому, пп.9.3.13 Статуту визначено, що Голова правління укладає угоди, договори, контракти, а також здійснює дії, наведені нижче, тільки після ухвалення відповідного рішення Наглядової ради Товариства або Загальними зборами: укладання, зміна, розірвання договорів (угод) на загальну суму, що перевищує 80 000 грн. 00 коп.

До виключної компетенції Наглядової ради належить, зокрема, ухвалення рішення про укладення, зміну, розірвання договорів (угод) на загальну суму, що перевищує 80 000 грн. 00 коп. (пп.32 п.9.2.7 Статуту)

З огляду на матеріали справи, Суд приходить до висновку, що посилання Позивача щодо укладення спірного договору на загальну суму 530 163 грн. 20 коп., тобто на суму, яка перевищує 80 000 грн. 00 коп. є необґрунтованим, оскільки при укладенні Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року Сторонами не була узгоджена загальна сума договору. Так, лише пунктом 4.1 Договору Сторони передбачили, що розмір орендної плати за об»єкт оренди складає 9,70 грн. з ПДВ за один кілометр пробігу за час користування автомобілем, а загальна сума договору, на яку посилається Позивач, утворилась у зв»язку з виконанням Сторонами своїх зобов»язань за Договором шляхом підписання актів здачі - приймання виконаних робіт (надання послуг) за період з 13.08.2012 року по 17.09.2013 року.

За таких підстав, Голова Правління при укладенні спірного Договору мав повноваження на укладання Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року, що визначені Статутом Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод», без ухвалення відповідного рішення Наглядової ради Товариства, оскільки загальна сума спірного договору на час його укладання не перевищувала 80 000 грн. 00 коп.

Крім того, Суд зазначає, що зі змісту Спірного договору випливає, що сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, термін оренди, орендна плата, права й обов»язки сторін, відповідальність сторін.

У п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов спірного договору Позивач перераховував грошові кошти та використовував орендоване майно, у зв'язку з чим Суд приходить до висновку, що сторони своїми конклюдентними діями підтвердили дійсність укладеного між сторонами договору, що виключає можливість визнання даного договору недійсним з мотивів вчинення його представником товариства з перевищенням повноважень.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 року по справі №910/17286/14 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кисневий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дакота" основну заборгованість в сумі 40 122 грн. 30 коп., 3% річних в сумі 1019 грн. 23 коп., інфляційні втрати в сумі 4854 грн. 79 коп., пеню в сумі 2575 грн. 06 коп., судовий збір в розмірі 1827 грн. 00 коп. у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року в частині здійснення орендної плати.

Суд не приймає до уваги посилання Позивача на відкриття 29.05.2014 року Солом»янським РУ ГУМВС України кримінального провадження за заявою Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» відносно неправомірних дій з боку колишнього голови правління Нальотова І.П., оскільки така постанова не може слугувати належним та допустимим доказом відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України встановлення факту неправомірних дій Нальотова І.П. в даному випадку. Крім того, в матеріалах справи відсутній вирок суду загальної юрисдикції щодо встановлення ознак кримінального правопорушення в діях колишнього голови правління Нальотова І.П.

Таким чином Суд зазначає, що крім установленої судом наявності у Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» Нальотова І.П. на укладення Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року від імені Позивача, останнім були вчинені дії з виконання спірного договору (використання об»єкту оренди та здійснення орендних платежів), що свідчать про схвалення правочину особою, на користь якої його було укладено, що підтверджується Актами здачі - приймання робіт (надання послуг) за період з 13.08.2012 року по 17.09.2013 року, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 19.08.2014 року по справі №5013/492/12, від 19.08.2014 року по справі №5011-31/17917-2012, від 19.08.2014 року по справі №924/905/13.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» про визнання Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року недійсним є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У позові Публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дакота» про визнання Договору оренди автомобілю №П268/12 від 30.06.2012 року недійсним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 лютого 2015 року..

Суддя О.В. Чинчин