РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 902/919/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. , суддя Павлюк І. Ю.

при секретарі Мулявка М.П.

за участю представників сторін:

позивача: представник Мерженко Т.П.

відповідача: представник Соловей В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду Вінницької області від 12.01.15р. у справі № 902/919/14 (суддя Кожухар М.С.)

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

до відповідача Приватного підприємства "С-Буд"

про стягнення 46 328,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі №902/919/14 від 12.01.15р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 43941,67грн. не підтверджена документально. Відсутність належних та допустимих доказів для пред'явлення та обґрунтування позовної вимоги про стягнення суми основного боргу виключає застосування до відповідача і відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог дорожні листи автокрана не можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача 43 941,67 грн. боргу, оскільки не підтверджують наявність заборгованості відповідача на вказану суму, що також встановлено судовою експертизою (експертний висновок № 1249/14-24 від 28.11.2014р.).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12.01.15р. у справі 902/919/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що суд не належним чином дослідив докази позивача на обґрунтування позовних вимог. Всупереч чинному законодавству та істотним умовам Угоди найму транспортного засобу від 16.07.2012р. №БМП-649 відповідач не здійснив оплату за користування транспортних засобів. В ході судового процесу представник відповідача, відповідальний за використання транспортних засобів, підтвердив факт підписання ним усіх поданих позивачем шляхових листів, що підтверджує отримання послуг відповідачем відповідно до умов Угоди найму транспортного засобу від 16.07.2012р. №БМП-649. Суд першої інстанції не надав правової оцінки та не дослідив належним чином, як доказ, висновок судово-економічної експертизи від 28.11.2014р. №1249/14-21. Крім того, судом першої інстанції порушені норми процесуального права: суд не надав можливості представнику ознайомитися завчасно до розгляду справи з повним текстом висновку експерта та з іншими документами і відзняти копії з матеріалів справи. Також усні заперечення щодо висновку експерта представника позивача суд до уваги не взяв.

У суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердила доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 12.01.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 12.01.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Стаття 174 Господарського кодексу України встановлює, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 799 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2014р. між Приватним підприємством "С-Буд" (Наймач) та Відокремленим підрозділом Жмеринський будівельно-монтажний поїзд № 649 Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (Наймодавець) укладено угоду № БМП-649-14, відповідно до якої Наймодавець передає, а Наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм) наступні транспортні засоби: екскаватор, автокран, вантажний автомобіль МАЗ, вантажний автомобіль КрАЗ, вантажний автомобіль КАМАЗ.

За домовленістю сторін зазначені транспортні засоби можуть використовуватися Наймачем при здійсненні виробничої діяльності (а саме - для проведення земельних та монтажних робіт на території АЗС "Авіас" в м. Жмеринка, Вінницької області). У цих межах відповідно до вимог ст.800 Цивільного кодексу України використання транспортного засобу здійснюється Наймачем у його діяльності самостійно. Використання транспортного засобу за адміністративними межами України не допускається (п. 1.2. Угоди).

Цей договір найму укладається Сторонами строком з 16.07.2012р. до 30.10.2012р. (п. 2.1. Угоди).

Відповідно до п. 3.1. Угоди, за домовленістю сторін, встановлюються наступні ціни за найм зазначених вище транспортних засобів: - екскаватор - 240 грн.00 коп. з ПДВ за одну год. роботи; кран -180 грн. 00 коп. з ПДВ за одну год. роботи. 1 км. пробігу - 4 грн. 36 коп. з ПДВ; автомобіль МАЗ - 54 грн. 00 коп. з ПДВ за одну год. роботи, 1 км. пробігу - 4 грн. 50 коп. з ПДВ; автомобіль КрАЗ - 58 грн. 48 коп. з ПДВ за одну годину роботи, 1 км. пробігу - 5 грн. 98 коп. з ПДВ; автомобіль КАМАЗ - 55 грн. 84 коп. з ПДВ за одну годину роботи, 1 км. пробігу - 4 грн.01 коп. з ПДВ.

Наймач, по перерахунку, зобов'язується виплатити зазначену суму в кінці завершення робіт згідно рахунків на рахунок Наймодавця (п.3.2. Угоди).

Наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу (ст. 800 ЦК України).

Наймач зобов'язаний підтримувати транспортний засіб у належному стані. Витрати, пов'язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач (ст. 801 ЦК України).

Спір між сторонами угоди виник в частині визначення загальної вартості суми найму.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вартість оренди переданих відповідачеві транспортних засобів, визначається, виходячи з кількості годин роботи, зазначеної у подорожніх листах автомобіля, дорожніх листах автокрана, і, на його думку, становить 74803,42грн. Відповідачем сплачено 30447,34грн. На думку позивача, заборгованість складає 43941,67грн.

У свою чергу відповідачем доводиться, що загальна вартість найму усіх транспортних засобів становить 27192,53грн., що підтверджується первинними документами та ним визнана.

Оцінюючи правильність прийнятого судового рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

Обґрунтовуючи розмір суми заборгованості за надані у найм транспортні засоби, позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів (в оригіналах), надаються:

- дорожні листи автокрана: № 023899 від 11.07.2012р. (а.с.140, т.1); № 023905 від 24.07.2012р. (а.с.141, т.1); № 023909 від 01.08.2012р. (а.с.142, т.1); № 023911 від 10.08.2012р. (а.с.143, т.1); № 023914 від 22.08.2012р. (а.с.144, т.1); № 023898 від 11.07.2012р. (а.с.147, т.1); № 023904 від 24.07.2012р. (а.с.148, т.1);

- подорожні листи вантажного автомобіля: № 583 від 18.07.2012р. (а.с.145, т.1); № 866 від 29.08.2012р. (а.с.146, т.1); № 587 від 20.07.2012р. (а.с.149, т.1); № 807 від 24.07.2012р. (а.с.150, т.1); № 811 від 25.07.2012р. (а.с.151, т.1); № 813 від 26.07.2012р. (а.с.152, т.1); № 815 від 27.07.2012р. (а.с.153, т.1); № 819 від 30.07.2012р. (а.с.154, т.1); № 821 від 31.07.2012р. (а.с.155, т.1); № 836 від 07.08.2012р. (а.с.156, т.1); № 837 від 08.08.2012р. (а.с.157, т.1); № 842 від 10.08.2012р. (а.с.158, т.1); № 851 від 17.08.2012р. (а.с.159, т.1); № 853 від 20.08.2012р. (а.с.160, т.1); № 856 від 21.08.2012р. (а.с.161, т.1); № 857 від 22.08.2012р. (а.с.162, т.1); № 860 від 23.08.2012р. (а.с.163, т.1); № 863 від 28.08.2012р. (а.с.164, т.1); № 865 від 29.08.2012р. (а.с.165, т.1); № 867 від 30.08.2012р. (а.с.166, т.1); № 872 від 31.08.2012р. (а.с.16, т.1); № 579 від 17.07.2012р. (а.с.168, т.1); № 862 від 27.08.2012р. (а.с.16, т.1).

Стверджуючи, що обрахунок вартості найму транспортного засобу вірно складений підприємством позивача (його структурним підрозділом), представник позивача звернула увагу на дорожній лист автокрана №023898 від 11.07.12р.

Таким чином, на думку позивача, алгоритм розрахунку найму транспорту полягає у множенні усієї кількості годин робочого дня на розмір ставки, визначеній в угоді для конкретного транспортного засобу. У даному випадку для крана - 180грн. за годину. За цим алгоритмом розмір найму автокрана має становити 1440грн.00грн. (8год. * 180грн.)+ кілометропробіг для подачі автокрана на об'єкт (16км * 4,36грн.=69,76грн.). При цьому не має жодної різниці - чи працював автокран (із увімкнутим мотором) чи він простоював.

У свою чергу представник відповідача зазначив, що вірним є інший алгоритм: кількість фактичної роботи мотора множеної на ціну найму автокрана (3год. * 180грн.=540грн.) + кілометропробіг для подачі автокрана на об'єкт (16км * 4,36грн.=69,76грн.) - рядок із датою 19.07.12р. (а.с.147, т.1 зворотна сторона дорожнього листа автокрана). Саме на ці суми у подальшому оформлялися акти та видаткові накладні, які оплачувалися відповідачем. Загальна вартість оплачених послуг, які були відображені у актах виконаних робіт, рахунках та видаткових накладних (а.с.32-115, т.2) становить 27192,53грн.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача поставила під сумнів оригінали зазначених первинних документів (а.с.32-115, т.2), вказавши, що у позивача вони, по-перше, відсутні взагалі, а по-друге, зазначені документи викликали сумнів у представника позивача, оскільки (взяті для прикладу акт №9 та рахунок №184 - а.с.56-57, т.2) оригінальна мастична печатка на акті №9 більш насичена та синього кольору ніж оригінальна мастична печатка на рахунку №184 - менш насичена та має відтінки фіолетового кольору. Інших аргументів - чому вказані письмові докази (первинні бухгалтерські документи) не можуть слугувати доказовою базою у даних спірних правовідносинах - представник позивача не навела.

Представник позивача в судовому засіданні наголосив, що це саме той пакет документів (в першу чергу оригінали та копії), який був йому переданий працівниками структурного підрозділу позивача, з яким укладено Угоду.

При цьому представник наголосив, що цю суму - 27192,53грн. - позивач визнає, оскільки від загальної нарахованої ним суми боргу (74803,42грн.) відмінусовує 30447,34грн. та просить стягнути із відповідача 43941,67грн.

Рівненський апеляційний господарський суд доводи представника позивача та його сумнів у недостовірності первинних бухгалтерських документах відхиляє, оскільки у противагу вже поданим первинним бухгалтерським документам інших первинних бухгалтерських документів, які б надали підстави суду вважати раніше подані документи сумнівного походження чи із недостовірними даними або підробленими, позивач не надав. Адже зазначені письмові докази були охоплені судовою експертизою, і жодних сумнівів у експертів під час розгляду питань, поставлених на експертизу, не викликали. Усна заява представника позивача ґрунтується лише на власних припущеннях.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розбіжність сторін у підході до визначення вартості наданих послуг найму транспортних засобів стала причиною призначення судово-економічної експертизи.

На вирішення експертизи поставленні питання: 1. Чи відповідає законодавству порядок заповнення подорожніх листів, які є у справі (а.с. 140-169). 2. Чи відповідає первинним документам визначений позивачем об'єм робіт, що виконані із застосуванням транспортних засобів, що є об'єктом угоди найму транспортного засобу, підписаної сторонами 15.07.2012р. 3. Чи відповідає первинним документам визначена позивачем сума боргу відповідача за роботи, виконані із застосуванням транспортних засобів, що є об'єктом угоди найму транспортного засобу, підписаної сторонами 16.07.2012р.

Висновком судової економічної експертизи № 1249/14-24 від 28.11.2014р. встановлено (а.с.238-249, т.1), зокрема, що: 1) визначений позивачем об'єм робіт, які виконані із застосуванням транспортних засобів, що є об'єктом угоди найму транспортного засобу, підписаної сторонами 16.07.2012р. згідно позовної заяви від 27.06.2014р., первинними документами в сумі 74803,42 грн. документально не підтверджується; 2) за результатами дослідження об'єм робіт, що виконані із застосуванням транспортних засобів, які є об'єктом угоди найму транспортного засобу, підписаної сторонами 16.07.2012р., первинними документами підтверджується в сумі 27192,53 грн.; 3) визначена позивачем сума боргу відповідача за роботи, виконані із застосуванням транспортних засобів, що є об'єктом угоди найму транспортного засобу, підписаної сторонами 16.07.2012р., згідно позовної заяви від 27.06.2014р., первинними документами в сумі 43941,67грн. документально не підтверджується; 4) за результатами дослідження, первинними документами підтверджується переплата ПП "С-Буд" в сумі 3254,81 грн.

Рівненський апеляційний господарський суд, досліджуючи письмові докази у даній справі, приходить до висновку, що вірним для визначення суми плати за найм транспортних засобів є алгоритм, за яким нарахування здійснюються за фактичний кілометраж при поданні автокрану та фактично відпрацьовані таким автокраном години (робота мотора).

Оскільки у такому порядку і були для відповідача нараховані суми плати за найм транспортних засобів за Угодою № БМП-649-14 (без зазначення дати) на строк її дії з 16.07.12р. по 30.10.12р., та підтверджені первинними бухгалтерськими документами, то вимоги позивача про стягнення 43941,67грн. є безпідставними та такими, що первинними бухгалтерськими документами не обґрунтовуються.

В цій частині - стягнення 43941,67грн., як суми основного боргу за невиконане зобов'язання по Угоді № БМП-649-14 (без зазначення дати) - позивачу слід відмовити.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних у розмірі 2387,30грн.

Разом з тим, як зазначено вище, заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 43941,67грн. не підтверджена документально, що виключає застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України. Відтак у стягненні 2387,30грн. - 3% річних позивачу слід відмовити.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" від 23.01.15р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 12 січня 2015 року у справі №902/919/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/919/14 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І. Ю.