КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 910/23275/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Остапенко С.Г., довіреність №220/847/д від 14.11.2014р.,

відповідача: Шендріков Д.О., довіреність №Д-059/2014 від 28.02.2014р.,

Нетецький А.С., довіреність №Д-098/2014 від 13.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення господарського суду м. Києва від 23.12.2014р.

у справі №910/23275/14 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Міністерства оборони України

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про стягнення 58 222,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про стягнення 58 222,93 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.12.2014р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 23.12.2014 р. у справі №910/23275/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити рішення господарського суду м. Києва від 23.12.2014р. у справі №910/23275/14 без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

28.02.2011 р. між позивачем (комітент) та відповідачем (комісіонер) укладено договір комісії № 270/4/25-113Р/USE-17.2-54-Д/К-11 (далі - Договір).

Відповідно до умов договору позивач доручив відповідачу, а останній взяв на себе зобов'язання за комісійну плату укласти та виконати від свого імені, в інтересах позивача та за рахунок останнього контракт з покупцем-нерезидентом на експортну поставку на умовах FOB морський порт України відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" у редакції 2000 р. виробів (далі - спецвироби) згідно зі специфікацією спецвиробів, наведеного в додатку №1 до договору.

Загальна вартість спецвиробів, за якою позивач передає їх для реалізації відповідачу, встановлена в розмірі 2 922 200,00 грн. (п. 4.1. договору).

Кількість спецвиробів за договором, які підлягали передачі позивачем відповідачу, становить 5000 одиниць.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що всі витрати відповідача (комісіонера), які пов'язані з реалізацією спецвиробів покупцю (у тому числі зазначені у додатку № 3 до договору), підлягають обов'язковому письмовому погодженню з позивачем (комітентом).

Відповідно до пункту 1.3. договору, відповідач (комісіонер) укладає та виконує окремий договір з третіми особами для проведення передпродажної підготовки спецвиробів, зазначених у додатку № 1 до договору. При цьому, роботи з передпродажної підготовки виконуються за граничними цінами, які не можуть бути перевищеними та підлягають коригуванню за фактом виконаних робіт. Різниця між граничною вартістю робіт та вартістю фактично виконаних робіт перераховується на рахунок позивача.

Згідно з п. 1.5. договору показники погоджених з позивачем калькуляцій витрат відповідача за договором внесено у зведену відомість запланованих надходжень та витрат за договором.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за виконання доручення за договором відповідач з коштів, що перераховані покупцем, отримує комісійну плату, що складає 5,43 % (у тому числі ПДВ) від загальної суми коштів, отриманих відповідачем від покупця за контрактом за реалізовані спецвироби (п. 4 додатку № 3 до договору). Перерахунок суми комісійної плати здійснюється виходячи з документально підтверджених витрат сторін щодо виконання умов договору та фактичної суми коштів, що надійшли від покупця за реалізовані спецвироби.

Згідно з абзацом другим п. 5.2. договору моментом відрахування (нарахування) комісійної плати є дата перерахування відповідачем позивачу коштів, що належать останньому.

Відповідно до п. 5.3. договору відповідач не має права утримати кошти (частину коштів) з тих, що перераховані йому покупцем за спецвироби в рахунок відшкодування своїх витрат, якщо ці витрати не визначені договором та додатками до нього, не підтверджені відповідними фінансовими документами, не погоджені з позивачем, або понад розміри, що погоджені позивачем.

Згідно з п. 5.5. договору кошти, які отримані відповідачем за реалізовані покупцю спецвироби, за виключенням комісійної плати та документально підтверджених сум витрат, понесених відповідачем при організації реалізації покупцю спецвиробів за договором (у розмірах, погоджених з позивачем) протягом п'яти днів з дати зарахування коштів на рахунок відповідача перераховуються у гривнях на реєстраційний рахунок позивача у Державному казначействі України. У випадку, коли від покупця на рахунок відповідача надходить попередня оплата за спецвироби, кошти, які підлягають перерахуванню на рахунок позивача, відповідач перераховує протягом п'яти банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі спецвиробів від відповідача до покупця. )

Позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам п.5.3. Договору утримав частину коштів в розмірі 24 554,10 грн., з тих, що були йому перераховані покупцем за спецвироби, не підтверджуючи це відповідними фінансовими документами, а також всупереч умовам п.1.2. договору та додатку 3 до нього, не погодивши свої витрати з комітентом, витратив частину коштів в сумі 22350,00 грн за послуги щодо здійснення контролю доставки виробів, які поставляються за контрактами між відповідачем та іноземними замовниками.

29.08.2011 відповідач відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту отримав від покупця 1 508 400,34 грн. як передоплату за 1260 одиниць спецвиробів, з яких відповідно до пунктів 5.1., 5.3. та 5.5. договору відшкодував (утримав) понесені витрати та утримав належну йому комісійну плату разом з нарахованим ПДВ, враховуючи наступне.

Згідно ст. 1020 Цивільного кодексу України комісіонер має право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, що надійшли до нього для комітента, якщо інші кредитори комітента не мають переважного перед ним права на задоволення своїх вимог із грошових коштів, що належать комітентові.

Враховуючи вимоги п.5.1. договору та п. 4 зведеної відомості запланованих надходжень та витрат (додаток № 3 до договору), відповідач відрахував належну йому комісійну плату разом з нарахованим ПДВ в розмірі 81 906,14 грн., що становить 5,43 % від отриманої від покупця суми коштів.

Відповідно до ст. 1024 Цивільного кодексу України комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв'язку з виконанням своїх обов'язків за договором комісії, зокрема у випадку, якщо він або субкомісіонер вжив усіх заходів щодо вчинення правочину, але не міг його вчинити за обставин, які від нього не залежали.

Витрати відповідача на організацію реалізації спецвиробів покупцю, які передбачені підпунктами 2.1., 2.3.-2.7. п. 2 зведеної відомості запланованих надходжень та витрат (додаток № 3 до договору), становили 110 447,10 грн., що підтверджується актом (звітом комісіонера) та не заперечується позивачем.

Підпунктом 2.2. п. 2 зведеної відомості запланованих надходжень та витрат (додаток № 3 до договору) передбачено витрати відповідача на оплату послуг Державного підприємства "Шепетівський ремонтний завод" з передпродажної підготовки спецвиробів.

09.09.2011р. на виконання доручення позивача, відповідно до п.1.3. договору та підпункту 2.2. п. 2 зведеної відомості запланованих надходжень та витрат (додаток № 3 до договору) відповідач уклав договір з Державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" №USE-17.2-237-Д/К-11 (надалі - договір із заводом).

Відповідно до вказаного договору із заводом Державне підприємство "Шепетівський ремонтний завод" зобов'язалося надати послуги з передпродажної підготовки спецвиробів у кількості 5000 одиниць.

Згідно п. 3.2. договору із заводом ціна послуг складає 561 900,00 грн.

Таким чином, ціна наданої Державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" послуги з передпродажної підготовки одного спецвиробу становить 112,38 грн. (561 900,00 грн.: 5000 одиниць спецвиробів).

21.10.2011р. позивачем та відповідачем було складено акт прийому-передачі про те, що позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв від позивача спецвироби в кількості 5000 одиниць (копія акту додається).

21.10.2011р. відповідач передав Державному підприємству "Шепетівський ремонтний завод", а Державне підприємство "Шепетівський ремонтний завод" прийняло від відповідача спецвироби у кількості 5000 одиниць, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі.

Згідно з підпунктами 4.1.1. та 4.1.2. п. 4.1. договору із заводом платежі підлягали виконанню у гривнях України наступним чином: 10% ціни послуг відповідач перерахує на розрахунковий рахунок Державного підприємства "Шепетівський ремонтний завод" у якості авансового платежу в строк не більше 20-ти днів з дати вступу договору із заводом в силу, а 90% ціни послуг - пропорційно підготовленої до відвантаження партії виробів в строк не більше 10 днів з дати підписання акту прийому-передачі виробів від Державного підприємства "Шепетівський ремонтний завод" до відповідача та акту наданих послуг.

Таким чином, договором із заводом передбачено обов'язок відповідача частково оплатити послуги до їх фактичного надання Державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" (попередня оплата).

27.10.2011р. відповідач платіжним дорученням № 3388 згідно з пп. 4.1.1. п. 4.1. договору із заводом та на виконання доручення позивача за договором сплатив (перерахував) Державному підприємству "Шепетівський ремонтний завод" авансовий платіж в сумі 56 190,00 грн., що становить 10 % ціни послуг за договором із заводом.

20.12.2011р. відповідачем та Державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" складено акт, яким засвідчено надання вказаним підприємством послуг з передпродажної підготовки 1260 одиниць спецвиробів на загальну суму 141 598,80 грн.

21.12.2011, відповідно до пп. 4.1.2. п. 4.1. договору із заводом, відповідач сплатив (перерахував) Державному підприємству "Шепетівський ремонтний завод" 127 438,92 грн., що становить 90 % ціни послуг з передпродажної підготовки 1260 одиниць спецвиробів.

Отже, відповідач правомірно та на підставі договору із заводом сплатив (перерахував) Державному підприємству "Шепетівський ремонтний завод" 183 628,92 грн., у тому числі 56 190,00 грн. (авансовий платіж) та 127 438,92 грн. (остаточний платіж).

Таким чином, відповідно до умов договору, враховуючи суму утриманої відповідачем комісійної плати разом з нарахованим ПДВ та суму понесених ним витрат, позивач мав право на отримання від відповідача 1132418,18 грн., що визначається наступним розрахунком:

1 508 400,34 грн. (отриманих від покупця) - 81 906,14 грн. (комісійна плата з ПДВ) - 183 628,92 грн. (витрат з передпродажної підготовки) - 110 447,10 грн. (інших витрат на організацію реалізації спецвиробів) = 1 132 418,18 грн.

Проте, 27.12.2011 відповідач платіжним дорученням №4173 перерахував позивачу 1 156 972,38 грн., що на 24 554,20 грн. більше, ніж передбачено умовами договору.

29.08.2013, у зв'язку із закінченням строку дії договору, Державне підприємство "Шепетівський ремонтний завод" повернуло відповідачу залишок авансового платежу в сумі 42 030,12 грн. (183 628,92 грн. (сплачених відповідачем) - 141 598,80 грн. (ціна наданих послуг)).

Отже, сума витрат відповідача на оплату послуг Державного підприємства "Шепетівський ремонтний завод" з передпродажної підготовки 1260 одиниць спецвиробів становить 141 598,80 грн.

Таким чином, враховуючи вказану обставину, позивач мав право на отримання від відповідача 1 174 448,30 грн., що визначається наступним розрахунком:

1 508 400,34 грн. (отриманих від покупця) - 81 906,14 грн. (комісійна плата з ПДВ) - 141 598,80 грн. (витрат з передпродажної підготовки) - 110 447,10 грн. (інших витрат на організацію реалізації спецвиробів) = 1 174 448,30 грн.

На підставі викладеного, 13.02.2014 відповідач платіжним дорученням № 352 додатково перерахував позивачу 17 475,92 грн., що визначається наступним розрахунком:

1 174 448,30 грн. (очікуваних надходжень на рахунок позивача) - 1 156 972,38 грн. (сплачених відповідачем згідно з платіжним дорученням від 27.12.2011р. №4173) = 17 475,92 грн.

Зазначене вище свідчить про те, що відповідач на законних підставах утримав з коштів, що надійшли від покупця, суми комісійної плати разом з ПДВ і витрат, понесених згідно з умовами договору.

Отже, доводи позивача щодо неправомірного утримання відповідачем 24 554,20 грн. є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачем неправомірно відшкодовано витрати в сумі 22350,00 грн., сплачені останнім гр. Шостаку Я.В. за цивільно-правовим договором від 13.01.2012 №USE-17.1-23-Д/Г-12.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 № 959-ХІІ виключно уповноваженими Україною як державою суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності може здійснюватись експорт та імпорт озброєння.

Діяльність, пов'язану з державним контролем за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання врегульовано Законом України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" від 20.02.2003 № 549-ІУ (надалі - Закон про державний контроль).

Відповідно до статті 6 Закону про державний контроль, реалізацію державної політики в галузі державного експортного контролю забезпечує спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань державного експортного контролю.

Згідно Положення про Державну службу експортного контролю України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 448/2011, центральним органом виконавчої влади, спеціально уповноваженим з питань державного експортного контролю, є Державна служба експортного контролю України.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 944 та від 09.10.1996 № 1247 відповідач є уповноваженим державою посередником у здійсненні експорту та імпорту озброєння, боєприпасів, військової та спеціальної техніки, матеріалів і технологій подвійного призначення, робіт і послуг військового та спеціального призначення, інших товарів, що підлягають експортному контролю та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, а також реалізації зазначеної продукції, робіт і послуг на внутрішньому ринку, тобто, є суб'єктом здійснення міжнародних передач товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону про державний контроль суб'єкт здійснення міжнародних передач товарів повинен вживати заходів для проведення перевірки доставки та кінцевого використання товарів у разі їх експорту і надавати про це інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю.

07.07.2011 відповідачем було отримано дозвіл Державної служби експортного контролю України № 27475800, яким надано право відповідачу на експорт спецвиробів покупцю.

У п. 17 вказаного дозволу передбачено обов'язок відповідача здійснити контроль доставки спецвиробів та отримати сертифікат підтвердження доставки відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Закону про державний контроль.

Пунктом 2.1 зведеної відомості запланованих надходжень та витрат (додаток № 3 до договору) заплановано витрати відповідача на відрядження його представників, в тому числі витрати на проїзд.

Враховуючи те, що поставлені спецвироби є товарами військового призначення та значну їх кількість, з метою забезпечення виконання свого обов'язку зі здійснення контролю їх доставки кінцевому споживачу в Ліванській Республіці, відповідач залучив для виконання цього обов'язку двох осіб, а саме працівника відповідача Андросова І.В. та працівника Служби безпеки України Шостака Я.В.

З огляду на вказане, 13.01.2012 відповідач уклав цивільно-правовий договір № USE-17.1-23-Д/Г-12 з гр. Шостаком Я.В.

Відповідно до цього цивільно-правового договору вказаний працівник Служби безпеки України зобов'язався надати відповідачу послуги за межами митної території України (Ліванська Республіка) щодо здійснення контролю доставки спецвиробів кінцевому споживачу з наданням документів, що підтверджують проведення дій та заходів.

Ціна послуг за вказаним цивільно-правовим договором, яка включає відшкодування витрат працівника Служби безпеки України Шостака Я.В., пов'язаних з наданням послуг, в т.ч. витрати на проїзд до місця їх надання і назад, складає 22 350,00 грн. (п. 3.1. цивільно-правового договору).

Витрати відповідача на відрядження гр. Андросова І.В. з метою здійснення контролю доставки 1260 спецвиробів, в т.ч. витрати на проїзд до місця їх доставки і назад, склали 18 347,21 грн., що підтверджується авансовим звітом гр. Андросова І.В. від 24.01.2012, іншими доданими до акту (звіту комісіонера) документами та не заперечується позивачем.

Таким чином, відповідач поніс співрозмірні витрати на проїзд, проживання в готелі, харчування тощо гр. Андросова І.В. та гр. Шостака Я.В., спеціально уповноважених на здійснення контролю доставки спецвиробів, в межах витрат, визначених підпунктом 2.1 п. 2 зведеної відомості запланованих надходжень та витрат (додаток № 3 до договору). Відшкодування витрат відповідача на зазначені відрядження узгоджується з умовами договору та підтверджується доданими до акту (звіту комісіонера) документами.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 23.12.2014 р. у справі №910/23275/14 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 23.12.2014 р. у справі №910/23275/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран