РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

25 лютого 2015 року Справа № 902/379/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Філіпова Т.Л. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання: Німчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Крижопільського районного споживчого товариства на рішення господарського суду Вінницької області від 21.10.14 р. у справі № 902/379/14

за позовом Крижопільського районного споживчого товариства (Вінницька область, смт.Крижопіль)

до Городківського сільського споживчого товариства (Вінницька область, Крижопільський район, с.Городківка)

про визнання права власності на майно

За участю представників:

Позивача - Прицюк Анатолій Васильович ( довіреність № 4 від 05.01.2015 р. )

Відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 21.10.14 р. у справі №902/379/14 (суддя Банасько О.О.) у позові Крижопільського районного споживчого товариства до Городківського сільського споживчого товариства про визнання права власності на магазин №15 розташований по вулиці Комарова, 1 в селі Савчине Крижопільського районну Вінницької області - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Крижопільське районне споживче товариство подав через господарський суд Вінницької області апеляційну скаргу (т. 4 арк. справи 76-79).

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують прийняття рішення загальними зборами Городківського ССТ про реорганізацію райспоживспілки шляхом приєднання до Крижопільського РСТ чи про передачу останньому майна в тому рахунку і спірної будівлі магазину.

Такий висновок суду першої інстанції спростовується наступним. В матеріалах справи знаходяться протоколи дільничних зборів споживчих товариств Крижопільського, Городківського, Жабокрицького у зв'язку з реорганізацією Крижопільської райспоживспілки у Крижопільське РСТ та передачу товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів.

Позивач не погоджується з висновком господарського суду Вінницької області, який взявши до уваги довідку Савчинської сільської ради від 16.04.2014 р. №69, вважає, що магазин збудований у 1983-1985 рр., оскільки в матеріалах справи знаходиться акт приймання і введення закінченого будівництва спірного магазину в селі Савчине «Продтовари» №15 від 24.11.1962 р. В селі Савчине знаходиться інший магазин, який використовується Крижопільською ветслужбою і має пряме відношення до будівництва 1983-1985 рр., однак цей факт не було взято до уваги судом першої інстанції, а також даний факт спростовує довідку сільської ради.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність документів, які б стверджували введення в експлуатацію спірної будівлі магазину у сторін відсутні, то такий висновок правдивий стосовно відповідача, а що ж стосується позивача, то у нього наявний акт прийому і передачі збудованого магазину у селі Савчине.

Зазначає, що при реорганізації колгоспу «XX партз'їзду» в КСП «Хлібороб», а в подальшому колективна селянська спілка «Савчине» була реорганізована в сільське господарське приватне підприємство «Савчинське», яке не є правонаступником КСП «Хлібороб» і не могла включити до переліку пайового фонду приміщення спірного магазину, оскільки цей магазин їй не належав, а належав Крижопільській райспоживспілці в подальшому Крижопільському РСТ.

Звертає увагу, що господарський суд Вінницької області залишив поза увагою той факт, що протоколи дільничих зборів та акти передачі Городківського ССТ про приєднання до Крижопільської райспоживспілки були протиправно вилучені опозицією в кількості восьми осіб за участю колишнього голови Харука С.І. з метою, щоб не було жодних доказів про проведення зборів. Відповідно було порушено кримінальну справу, однак за відсутності складу злочину справу було закрито.

На підставі викладеного, просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 21.10.14 р. у справі № 902/379/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 р. апеляційну скаргу Крижопільського районного споживчого товариства прийнято до провадження та призначено до розгляду (т.4 арк. справи 75).

Від відповідача на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу (вх. №25746/14), в якому він заперечує проти доводів скаржника (т.4 арк. справи 87-89).

Городківське сільське споживче товариство не погоджується з позицією скаржника та зазначає наступне.

Відповідно до статуту та бухгалтерських документів у власності (користуванні) Городківського ССТ перебували і перебувають основні засоби (торгівельні приміщення) в селах Городківка, Дахталія, Мар'янівка, Савчине, Теклівка, Висока Гребля, Андріяшівка, Кринички, Антонова, Кісниця Крижопільського району Вінницької області, в тому числі і будівлі магазинів у наведених селах.

Зазначає, що згідно статуту Городківського сільського споживчого товариства питання здійснення права колективної власності, вирішення питання ліквідації та реорганізації товариства, входження до спілки споживчих товариств або інші об'єднання, розпорядження майном перебуває у виключній компетенції загальних зборів споживчого товариства. Майно відповідача не передавалося позивачу, оскільки не було прийнято рішення загальними зборами пайовиків споживчого товариства та не складався акт прийому-передачі.

Вказує, що більшість магазинів побудовано в радянські часи колгоспами, а деякі за рахунок капітальних вкладень членів споживчої кооперації Крижопільського району, відповідні документи, які посвідчують право власності на той час не виготовлялись, а будівлі обліковувались на балансі Городківського та інших сільських споживчих товариств. На даний час відповідачем проводиться робота по виготовленню документів, які посвідчують право власності на будівлі магазинів.

Звертає увагу, що діючим керівництвом Крижопільського РСТ за відсутності рішень загальних зборів пайовиків-власників майна розпродано майже все майно споживчої кооперації за зниженими цінами, а різниця у фактичній вартості майна отримується у необлікованій готівці.

Відповідач зазначає, що позивачем надано акт прийому і вводу в експлуатацію від 1962 р. на будівлю магазину по вул. Шевченка с. Савчине, яка на даний час використовується Крижопільською ветеринарною медициною, що підтверджується довідкою Савчинецької сільської ради, перебуває на балансі споживчої кооперації Крижопільського району. Наведене підтверджується матеріалами інвентаризації основних засобів Городківського ССТ станом на 31.12.2000 р.

Магазин по вул. Комарова, 1, який побудовано колишнім колгоспом ім. ХХ партз'їзду, с.Савчине в 1983-1985 роках, та з часу його відкриття використовується Городківським сільським споживчим товариством, що підтверджується довідкою сільської ради, протоколом засідання правління колгоспу від 9 червня 1983 року та трудовим договором на будівництво магазина від 10 червня 1983 року. Позивачем не наведено жодної законної підстави на визнання за ним права власності на будівлю магазину.

В технічному паспорті на наведений магазин, на підставі довідки Крижопільського РСТ, вказано неправдиві відомості про рік забудови, що підтверджується довідками Савчинської сільської ради.

На підставі викладеного, просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 21.10.14 р. у справі № 902/379/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до розпорядження голови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 р. внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дужича С.П., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Філіпова Т.Л., суддя Мамченко Ю.А.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 25.02.2015 р. представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених в ній. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, тому просив суд його скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, однак від нього надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №4570/15), в тексті якого він просить розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

24.11.1962 р. Крижопільським районним споживчим товариством в селі Савчине Крижопільського району введено в експлуатацію будівлю магазину, що стверджується актом введення в експлуатацію будівлі (т.1 арк. справи 21-22).

23.12.2009 р. Крижопільське РСТ звернулось до Савчинської сільської ради з заявою №318/4 від 23.12.2009 р. про присвоєння номеру на магазині №15 "Продтовари" в с.Савчине, введеного в експлуатацію в 1963 році для виготовлення технічної документації (т.1 арк справи 23).

Савчинська сільська рада відповіддю №10 від 17.02.2010 р. повідомила, що магазин "Продтовари" №15 в с. Савчине знаходиться на вулиці Комарова, 1 (т.1 арк. справи 23).

Савчинська сільська рада довідкою №69 від 16.04.2014 р. стверджує, що магазин по вул. Комарова, 1 в селі Савчине Крижопільського району збудований в 1983-1985 роках, був відкритий з 15.06.1985 року і з часу відкриття перебував в користуванні Городківського сільського споживчого товариства (т.1 арк. справи 65).

Довідкою №68 від 16.04.2014 р. Савчинською сільською радою стверджується, що магазин введений в експлуатацію 24.11.1962 р. розташований по вул. Шевченка і в даний час є власністю Крижопільської ветеринарної служби (т.1 арк. справи 66).

Згідно архівного витягу з протоколу №1 засідання колгоспу ім. 20 партз'їзду с. Савчине від 09.06.1983 р. було затверджено розцінки на будівництво нового магазину (т.1 арк. справи 68).

За результатами засідання колгоспу 10.06.1983 р. було укладено трудовий договір на виконання будівельних, будівельно-монтажних робіт по будівництву магазину (т1. арк. справи 69-70).

Судом встановлено, що документів, які б стверджували введення в експлуатацію будівлі магазину по вул. Комарова, 1 в с. Савчине у сторін та державних органів немає.

З довідки Крижопільського районного трудового архіву №61-1 від 18.08.2014 р. вбачається, що в процесі реорганізації колгосп "ХХ партз'їзду", згідно протоколу загальних зборів колгоспників №2 від 24.11.1992 року, реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство "Хлібороб". Протоколом загальних зборів пайовиків КСП "Хлібороб" №1 від 07.07.1999 р. прийнято рішення про припинення права колективної власності на землю; протоколом №1 від 07.07.1999 р. установчих зборів засновників колективної селянської спілки "Савчине" прийнято рішення про створення спілки власників селянського господарства "Савчинське".

В подальшому колективна селянська спілка "Савчине" була реорганізована в сільськогосподарське приватне підприємство "Савчинське", яке не є правонаступником КСП "Хлібороб" (т.1 арк. справи 164-216).

Із наявних у справі матеріалів паювання КСП "Хлібороб" вбачається, що на момент проведення паювання до переліку пайового фонд приміщення магазину не увійшло.

При цьому, матеріали справи не містять доказів передачі колгоспом ім. 20 партз'їзду с. Савчине спірної будівлі магазину Городківському ССТ.

За наслідками детального вивчення матеріалів справи судом апеляційної інстанції з'ясовано, що на момент проведення конференції 20.08.2002 р. Городківське ССТ не було власником спірної будівлі магазину, а лише її користувачем, а наданий позивачем акт приймання та введення в дію закінченого будівництва магазину від 24.11.1962 р. стосується іншої будівлі, яка не є предметом спору у даній справі.

В матеріалах справи наявний лист Савчинської сільської ради, де повідомляється про виготовлення нею документів для оформлення права власності на приміщення, яке являється безхазяйним відповідно до ст.335 ЦК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позовні вимоги, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншому речовому праві.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто чинне законодавство передбачає можливість пред'явлення позову про визнання права власності лише власником майна.

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 392 ЦК України видно, що позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач вважає, що підставою набуття права власності на спірний магазин є передача майна відповідачем в процесі його реорганізації шляхом приєднання до Крижопільського РСТ та проведення будівництва спірного магазину власним господарським способом, однак ця позиція оцінюється судом досить критично.

Згідно п.п."о", "п" п.19, п.20 статуту Городківського ССТ до виключної компетенції загальних зборів товариства віднесено питання здійснення права колективної власності і вирішення питання ліквідації та реорганізації товариства, входження до спілки споживчих товариств або інші об'єднання тощо.

Пунктом 43 цього ж статуту визначено, що об'єкти права власності можуть перебувати у спільному володінні товариства та спілки споживчих товариств, підприємств і організацій або установ інших форм власності з визначенням їх частки у власності на підставі взаємних угод.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують прийняття рішення загальними зборами Городківського ССТ про реорганізацію шляхом приєднання до Крижопільського РСТ чи про передачу останньому майна, в тому рахунку і спірної будівлі магазину, а також угод про спільне користування майном.

Стосовно прийнятого 20.08.2002 р. рішення конференцією Крижопільської РСТ суд зауважує, що згідно п.16 статуту останньої в редакції на момент проведення конференції конференція правомочна розглядати і вирішувати будь-які питання діяльності райспоживспілки.

Слід зауважити, що згідно п.9 статуту Крижопільського РСТ члени райспоживспілки зберігають повну організаційну та господарську самостійність, права юридичних осіб і керуються у своїй діяльності власними статутами.

Таким чином, прийняття рішення конференцією Крижопільського РСТ про реорганізацію шляхом приєднання членів спілки - ССТ, які входили до неї, виходить за межі питань на які розповсюджується компетенція конференції.

До того ж, як вказувалось вище, питання реорганізації та розпорядження майном віднесено до виключної компетенції загальних зборів ССТ.

Наведені положення статутів Городківського ССТ та Крижопільського РСТ узгоджуються із приписами чинного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про споживчу кооперацію», спілка визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу не заборонену чинним законодавством діяльність з дня її державної реєстрації. Вона не відповідає за зобов'язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після прийняття постанови конференції Крижопільського РСТ від 20.08.2002 р., Городківське ССТ не було фактично реорганізовано шляхом його приєднання до Крижопільського РСТ, позаяк на момент розгляду справи в суді останні являються окремими юридичними особами, а приєднання передбачає ліквідацію одного з них.

Також матеріали справи не містять доказів передачі майна від Городківського ССТ до Крижопільського РСТ після постанови конференції від 22.08.2002 р.

Наведене свідчить про безпідставність та необгрунтованість доводів позивача в цій частині.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції врахував п.9 листа Вищого арбітражного суду України від 31.01.2001 р. № 01-8/98 "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом" в якому, з поміж іншого вказано, що арбітражним судам слід також виходити з того, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Що ж до права державної власності, то незалежно від того, на балансі якого підприємства знаходиться майно, воно не втрачає статусу державної власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Таким чином включення позивачем спірного майна на баланс, в тому рахунку і на електронний не змінює власника цього майна та не свідчить про наявність правових підстав для виникнення у нього права власності на останнє.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд Вінницької області дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Крижопільського районного споживчого товариства, оскільки у позивача відсутні будь-які докази на підтвердження права на спірний об'єкт.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крижопільського районного споживчого товариства на рішення господарського суду Вінницької області від 21.10.14 р. у справі № 902/379/14 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Мамченко Ю.А.