РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015Справа №910/27548/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус"

про стягнення 15 819, 87 грн.

Суддя Бондаренко Г.П.

Представники сторін:

Від позивача Гайдамащук О. В. (дов. № 14/1044 від 25.12.2014)

Від відповідача не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 12.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" (далі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 15 819,87 грн., а також покладення судових витрат на відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.12.2014 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/27548/14, розгляд справи призначено на 27.01.2015.

29.12.2014 через відділ канцелярії Господарського суду м. Києва від Моторно (транспортного) страхового бюро України відповідно до ст. 65 ГПК України надійшла інформація щодо страховика та страхувальника за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортний засобу "Toyota Hi Ace" державний реєстраційний номер 16865 КТ, строку дії зазначеного полісу, розміру франшизи за даним полісом та ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за даним полісом № АС/7323787.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.01.2015 розгляд справи № 910/27548/14 в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 12.02.2015, у зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання та не поданням витребуваних доказів.

В судове засідання 12.02.2015 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повернення поштової кореспонденції, направленої відповідачеві з приміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Представник позивача в судове засідання 12.02.2015 з'явився, надав суду усні пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги вмотивовані положеннями ст. ст. 1166, 1191, 1192 України, ст. 25, 27 ЗУ "Про страхування", ст. 37 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, адреса місцезнаходження відповідача є тією ж, яка вказана у позовній заяві, а саме: 02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 59-Б, оф. 3.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до п. 3.13. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено: неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК. У наведених випадках відповідні докази не повинні прийматися в подальшому й судом апеляційної інстанції.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2013 між позивачем, як страховиком та громадянкою Грушко Юліаною Вікторівною, як страхувальником був укладений договір № 06/0661980/1042/13 добровільного страхування наземного транспорту, переданого в заставу, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК.

Пунктом 9 зазначеного договору сторонами було погоджено, що визначення розміру страхового відшкодування здійснюється згідно з рахунками ремонтної організації або станції технічного обслуговування (СТО) за фактично виконаний відновлювальний ремонт ТЗ, на яку страхувальника було направлено страховиком.

Згідно довідки № 9306273 ВДАІ Соломянського РВ ГУ МВС України в м. Києві (вх.. № 9557 від 04.12.2013), копія якої наявна в матеріалах справи вбачається, що 22.11.2013 о 13 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Гетьмана, 22 відбулось зіткнення автомобілів за участю транспортного засобу марки "CHEVROLET LACETTI" державний реєстраційний номер АА 8171 МХ під керуванням водія Олійника Сергія Васильовича, транспортного засобу марки "TOYOTA HI ACE" державний реєстраційний номер 16865 КТ під керуванням водія Сабащука Дмитра Юрійовича, транспортного засобу марки "ЗАЗ 110558" державний реєстраційний номер АІ 7552 ВТ під керуванням водія Габенка С.П. та транспортного засобу марки "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК під керуванням водія Грушка В'ячеслава Івановича, внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження у вигляді деформації передньої центральної, та задньої центральної частини кузова.

25.11.2013 водій транспортного засобу марки "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК Грушко В'ячеслав Іванович звернувся до позивача із Заявою № про факт настання події, якою просив виплатити страхове відшкодування за пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованого транспортного засобу, що відповідно до умов договору добровільного страхування є страховим випадком.

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2013 по справі №760/25925/13-п №3/760/9126/13 вбачається, що 22.11.2013 о 13 год. 00 хв. водій Сабащук Д. Ю. керуючи транспортним засобом марки "TOYOTA HI ACE" державний реєстраційний номер 16865 КТ по вул. Гетьмана, 22 в м. Києві, не врахував дорожні умови, стан проїзної частини, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями: марки "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК під керуванням водія Грушка В'ячеслава Івановича, марки "CHEVROLET LACETTI" державний реєстраційний номер АА 8171 МХ під керуванням водія Олійника Сергія Васильовича, марки "ЗАЗ 110558" державний реєстраційний номер АІ 7552 ВТ під керуванням водія Габенка С.П., внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.12.1, 13.1 Правил Дорожнього руху України.

Сабащука Дмитра Юрійовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 340, 00 грн., постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2013 по справі №760/25925/13-п №3/760/9126/13.

Відповідно до рахунку-фактури № АМСС042561 складеного СТО "Арма Моторс" СПД Бахметовим Р. К. від 02.12.2013, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК, в результаті його пошкодження при ДТП складає 14 834,59 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи акту виконаних робіт (відновлювальні роботи) № АМН0033464 від 09.02.2014 вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 16 669,87 грн.

На підставі заяви № страхувальника від 25.11.2013, страхового акту 1 № від 23.06.2014, позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 16 319, 87 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 0025385 від 24.06.2014.

Відповідач за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7323787, який діяв на 22.11.2012, застрахував цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки "TOYOTA HI ACE" державний реєстраційний номер 16865 КТ (страхувальник Сабащук Ю. М.).

15.07.2014 позивач на адресу відповідача направив заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації вих. №03-17/8406, якою просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 16 319, 87 грн. протягом семи банківських днів з дати отримання вимоги, з доданням до неї необхідних для її розгляду документів у відповідності до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За твердженням позивача, вимога позивача залишилась без відповіді та задоволення. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача стягнути з відповідача 15 819, 87 грн. відшкодування шкоди (витрат понесених на ремонт) в порядку регресу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "TOYOTA HI ACE" державний реєстраційний номер 16865 КТ (Сабащук Ю.М. -страхувальник) яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК застраховано відповідачем, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АС/7323787.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вина Сабащука Ю. М., який керував автомобілем марки "TOYOTA HI ACE" державний реєстраційний номер 16865 КТ встановлена у судовому порядку, підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2013 по справі №760/25925/13-п №3/760/9126/13.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "HYUNDAI ACCENT" державний реєстраційний номер АА 3696 НК відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором № 06/0661980/1042/13 добровільного страхування наземного транспорту, переданого в заставу від 20.06.2013, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 16 319,87 грн., що підтверджується матеріалами.

При цьому, суд відзначає, що з приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Закону України "Про страхування" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою завданої шкоди та проведенням автотоварознавчого дослідження, не стосуються позивача, а під оціненою шкодою розуміється шкода оцінена насамперед страховою компанією.

Крім того, статтею 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно із договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України №5011-35/11156-2012 від 30.01.2013 р., №5011-50/17047-2012 від 15.05.2013 р. та №5011-67/7989-2012 від 14.11.2012 р.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 16 319,87 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріали справи доказів направлення позивачем відповідачу вимоги про виплату страхового відшкодування не містять.

Проте, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеній 28.08.2012 року за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2011 року у справі № 23/279, страховик, потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування отримує право вимоги потерпілої особи та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. При цьому, право на подання регресного позову може бути реалізовано в межах загального строку позовної давності, який згідно вимог чинного законодавства складає три роки.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до полісу № АС/7323787 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000, 00 грн., розмір франшизи за полісом - 500,00 грн.

Франшиза (у страхуванні) - частина збитку, що не виплачується (утримувана) страховою компанією при настанні страхового випадку (події).

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, до виплати в порядку регресу із страховика, яким застраховано відповідальність винної особи належить сума 15 819,87 грн. (16 319,87 - 500, 00 = 15 819,87). Отже вимоги позивача підлягають задоволенню, як обґрунтовані та доведені в частині стягнення 15 819,87 грн. страхового відшкодування.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів на виконання свого обов'язку щодо сплати страхового відшкодування в порядку регресу станом на момент розгляду справи не надав, жодного разу до суду не з'являвся, викладеного у позовній заяві не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору покладається на відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК України, з огляду на задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (02218, м. Київ, вул. Райдужна, 59-Б, оф. 3; ідентифікаційний код 31201694; в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження") на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА" (03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 25; ідентифікаційний код 23510137) 15 819 (п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 87 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 827 (одну тисячу вісімдесят двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.02.2015.

Суддя Г.П. Бондаренко