РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015Справа №910/98/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор Спільної діяльності за договором № 439 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2014 р.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛЛАТОН»

про стягнення 50 808 392, 80 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Литвиненко О.С.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор Спільної діяльності за договором № 439 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2014 р. (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛЛАТОН» (далі-відповідач) про стягнення 50 808 392, 80 грн., з яких: 35 593 378, 29 грн. - основний борг, 3 559 337, 83 - штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, 5 927 483, 28 грн. - пеня, 780 713, 83 грн. - 3 % річних та 4 947 479, 57 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого природного газу за договором № 493/15-01 купівлі-продажу природного газу від 31.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 05.02.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 319.

Ухвали господарського суду міста Києва від 12.01.2015 р. та від 05.02.2015 р. судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 12.01.2015 р. з відміткою - «інші причини, що не дали змоги виконати», при цьому, поштове повідомлення або конверт з ухвалою суду від 05.02.2015 р. до суду не повернулись.

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.03.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Техпроект» (далі-сторона-1 або оператор) та Дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі-сторона-2) укладено договір № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність.

Відповідно до п. 4.3 договору, ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює сторона-1. При цьому оператор діє в межах, обумовлених даним договором, програми спільної діяльності та рішення комітету управління. Оператор здійснює ведення спільних справ учасників договору на підставі довіреності, що видається стороною-2.

20.02.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Техпроект» (далі-сторона-1), Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі-сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі-сторона-3) укладено додаткову угоду № 8 до договору № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність, відповідно до умов якої сторона-1 та сторона-2 вирішили залучити до спільної діяльності, що здійснюється на підставі договору, та включити до складу сторін договору сторону-3.

Згідно п. 7 додаткової угоди №8, сторони домовились п. 4.3 договору викласти у наступній редакції:

«п. 4.3. договору, ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює сторона-3 (далі також - оператор). При цьому, оператор діє в межах, обумовлених цим договором, програмами спільної діяльності та рішеннями комітету управління. Цим договором сторона-1 та сторона-2 надають стороні-3 повноваження і права представляти інтереси спільної діяльності та вчиняти дії від імені спільної діяльності у взаємовідносинах з будь-якими державними органами і органами місцевого самоврядування, банками, нотаріальними конторами, органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні і поза її межами незалежно від форми власності, фізичними особами, в тому числі (але не виключно) у податкових, правоохоронних і судових органах України і інших держав з питань, що стосуються спільної діяльності за цим договором, діяти у зазначених взаємовідносинах виключно на підставі цього договору без надання стороною-1 та стороною-2 відповідних окремих довіреностей згідно з ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України, в тому числі вчиняти дії, передбачені підпунктом 4.9.13 цього Договору».

Отже, відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно п. 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

31.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор Спільної діяльності за договором № 439 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2014 р. та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЛЛАТОН» укладено договір № 493/15-01 купівлі - продажу природного газу, умовами якого передбачено, що позивач зобов'язується передати у власність відповідача природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, позивач передає відповідачу газ за наступними строками і в наступних обсягах:

- до 31.03.2014 р. - 17 372 909 куб.м.

Сторони домовились про те, що зазначені обсяги природного газу можуть бути змінені у додаткових угодах.

Згідно п. 3.3 договору, приймання - передача газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці, оформлюється актом приймання - передачі газу, в якому визначається фактичний обсяг спожитого газу.

Умовами п. 5.1. договору визначено, що ціна за 1 000, 0 кубічних метрів природного газу, без врахування вартості транспортування газу територією України, становить 2 666, 67 грн., крім того - ПДВ 533, 33 грн., всього - 3 200, 00 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що загальна сума даного договору становить 55 593 378, 29 грн., в т.ч. ПДВ - 9 265 563, 05 грн.

Оплата за газ проводиться відповідачем виключно грошовими коштами на банківський рахунок позивача, зазначений у розділі 13 даного договору, в порядку визначеному у даному договорі. Причому відповідач зобов'язаний:

- до 15.04.2014 р. включно здійснити постачальнику 100 % оплату у розмірі 55 593 378,

29 грн., в т.ч. ПДВ - 9 265 563, 05 грн.

При невиконанні відповідачем вимог, передбачених у п. 6.1 договору, позивач має право обмежити постачання газу відповідачу або припинити постачання газу у встановленому порядку (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 8.3 договору, у разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, визначені в п.6.1. даного договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно п. 8.4 договору, у разі наявності заборгованості відповідача перед позивачем за даним договором більше 30 календарних днів, відповідач сплачує на користь позивачу штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу до 30.04.2014 р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 12.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві природний газ в обсязі 17 372 909 куб. м. на загальну суму 55 593 378, 29 грн., що підтверджується актом прийому-передачі природного газу від 31.03.2014 р., який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Проте, відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково у розмірі 20 000 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою (копія в матеріалах справи), внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 35 593 378, 29 грн.

Так, позивачем на адресу відповідача направлявся лист № 493/09/09-3 від 09.09.2014 р., в якому позивач просив відповідача сплатити суму боргу в 7-ми денний строк, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 1449 від 17.10.2014 р. (копія в матеріалах справи)

Відповідач на зазначений вище лист відповіді не надав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 35 593 378, 29 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 559 337, 83 грн. - штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, 5 927 483, 28 грн. - пені, 780 713, 83 грн. - 3 % річних та 4 947 479, 57 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 493/15-01 купівлі - продажу природного газу від 31.03.2014 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві природний газ в обсязі 17 372 909 куб. м. на загальну суму 55 593 378, 29 грн., який прийнятий останнім по акту прийому-передачі природного газу.

Однак відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 493/15-01 купівлі - продажу природного газу від 31.03.2014 р та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 35 593 378, 29 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 559 337, 83 грн. - штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, 5 927 483, 28 грн. - пені, 780 713, 83 грн. - 3 % річних та 4 947 479, 57 грн. - збитків від інфляції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що позивачем проведено нарахування пені за період більше 6 місяців.

За розрахунком суду, обґрунтованою визнається сумі пені у розмірі 4 464 741, 71 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 16.04.2014 р. по 30.04.2014 р. на суму 55 593 378, 29 грн., та з 01.05.2014 р. по 01.11.2014 р. на суму 35 593 378, 29 грн., а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 559 337, 83 грн. - штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, 780 713, 83 грн. - 3 % річних та 4 947 479, 57 грн. - збитків від інфляції, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 8.4 договору, у разі наявності заборгованості відповідача перед позивачем за даним договором більше 30 календарних днів, відповідач сплачує на користь позивачу штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок штрафу, 3% річних та збитків від інфляції і встановив, що останні відповідають вимогам законодавства, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 559 337, 83 грн. - штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, 780 713, 83 грн. - 3 % річних та 4 947 479, 57 грн. - збитків від інфляції.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор Спільної діяльності за договором № 439 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2014 р. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛЛАТОН» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 319, ідентифікаційний код - 38925735), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор Спільної діяльності за договором № 439 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2014 р. (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19, ідентифікаційний код - 30162340) 35 593 378 (тридцять п'ять мільйонів п'ятсот дев'яносто три тисячі триста сімдесят вісім) грн. 29 коп. - заборгованості, 3 559 337 (три мільйони п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч триста тридцять сім) грн. 83 коп. - штрафу у розмірі 10 % від суми заборгованості, 4 464 741 (чотири мільйони чотириста шістдесят чотири тисячі сімсот сорок одну) грн. 71 коп. - пені, 780 713 (сімсот вісімдесят тисяч сімсот тринадцять) грн. 83 коп. - 3% річних, 4 947 479 (чотири мільйони дев'ятсот сорок сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 57 коп. - збитків від інфляції та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 04.03.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.