РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/1803/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна»

до Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування»

про стягнення 6 985,14 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Байправ М.С. (представник за довіреністю №ГН-14-Ю від 02.01.2015р.);

від відповідача: Супрун Т.В. (представник за довіреністю №2-ЮР від 13.01.2015р).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» суми страхового відшкодування в розмірі 6 985,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти заявлених позовних вимог вказуючи при цьому, що позивачем не надано необхідних доказів в підтвердження настання вини страхувальника відповідача, окрім того, позивачем не доведено законність перебування Палієнка Вадима Ігоровича за кермом транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ на законних підставах. Також, як зазначено відповідачем, в позовних вимогах не враховано, що полісом страхування №АА/2106194 встановлено франшизу в розмірі 399,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, справі присвоєно №910/1803/15-г, розгляд призначено на 17.02.2015р. Окрім того, ухвалено направити запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України про надання інформації щодо страхового полісу №АА/2106194.

Судом встановлено, що від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист №7/2-28/5733 від 25.02.2015р. у відповідь на запит суду, а від позивача заява з документами на виконання вимог ухвали суду для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання 17.02.2015р. представник від відповідача не з'явився, розгляд справи було відкладено до 03.03.2015р.

В судовому засіданні 03 березня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та Шайдюк Віктором Миколайовичем (надалі також - страхувальник) 02.03.2011р. було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ023387 (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Hyundai Accent», реєстраційний номер АА 1507 КТ (надалі також - застрахований автомобіль).

Згідно умов Договору страхування позивач бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику збитки внаслідок ДТП - пошкодження (знищення) транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом. (п. 3.1. Договору страхування).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

23.02.2012р. в м. Києві на перехресті вулиць Гмирі та Бажана, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), у якій Палієнко Вадим Ігорович, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ, не надав дорогу застрахованому автомобілю, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», реєстраційний номер АА 1507 КТ, під керуванням Шайдюк В.М. в наслідок чого було пошкоджено транспортні засоби.

Автомобіль «Hyundai Accent», реєстраційний номер АА 1507 КТ на праві приватної власності належить Шайдюк Віктору Миколайовичу.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 28.03.2012р., Палієнка В.І., за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Актуалізованого звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля №01235/КВ від 23.03.2012р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Accent», реєстраційний номер АА 1507 КТ, становить 8 863,44 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом №UA018/L01/01 від 05.04.2012р. та розрахунку страхового відшкодування до нього, розмір страхового відшкодування, що підлягає до виплати страхувальнику становить 6 985,14 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування, виплатив страхове відшкодування в сумі 6 985,14 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвеста Групп» (СТО) відповідно до заяви Страхувальника про виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №1472 від 09.04.2012р. на зазначену суму.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 6 985,14 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи Палієнко В.І. встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ, застрахована відповідачем на підставі Полісу №АА/2106194.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Матеріалами справи, а саме: Актуалізованим звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля №01235/КВ від 23.03.2012р., підтверджується, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Accent», реєстраційний номер АА 1507 КТ, склала 8 863,44 грн.

Як зазначалось вище, на підставі Страхового акту №UA018/L01/01 від 05.04.2012р. та розрахунку страхового відшкодування до нього, позивач вирахувавши суму зниження та розмір безумовної франшизи, передбаченої Договором страхування, виплатив страхове відшкодування в сумі 6 985,14 грн., що підтверджується наявною в справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АА/2106194 розмір франшизи становить 399,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на це, з відповідача має бути стягнуто 6 586,14 грн. (6 985,14 грн. (фактично сплачена сума страхового відшкодування) - 399,00 грн. (франшиза)).

Таким чином, судом прийнято до уваги заперечення відповідача щодо того, що позивачем не здійснено відрахування суми франшизи, передбаченої Полісом обов'язкового страхування №АА/2106194, від суми страхового відшкодування.

Щодо заперечень відповідача, щодо того, що позивачем не доведено законність перебування Палієнка Вадима Ігоровича за кермом транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ на законних підставах, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлюється матеріалами справи Поліс №АА/2106194 від 2.03.2011р. має тип договору - 1.

Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - форма договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок якого затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 грудня 2004 року №310. (п. 2 Інструкції організації діяльності підрозділів Державтоінспекції МВС України щодо контролю за наявністю у водіїв полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхових сертифікатів "Зелена картка" при нагляді за дорожнім рухом, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 3 грудня 2007р. за №1339/14606 в редакції станом на день укладення зазначеного вище полісу).

Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може бути І-го, ІІ-го чи ІІІ-го типу.

Відповідно до норм, які діяли станом на час укладення ПОСЦПВ між відповідачем та страхувальником Палієнком Євгеном Васильовичем, як власником транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ, І тип Полісу розповсюджується на всіх водіїв, які керують транспортним засобом на законних підставах.

Як підтверджується довідкою Відділу ДАІ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві №8967698 водій Палієнко Вадим Ігорович керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ на законних підставах, що підтверджується перевіреним інспектором ДАІ посвідченням водія №АІВ060747, номер якого відображений в зазначеній довідці.

Отже, з урахуванням викладеного, заперечення відповідача, викладені вище, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6 586,14 грн.

В постанові Верховного Суду України від 12.03.2012р. №3-12гс12 у справі №53/128 наголошено, що норма статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову, а не відсутність такого права. Аналогічну правову позицію про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, викладено у постанові Верховного Суду України від 07.11.2011р. у справі №3-118гс11.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА 2440 КІ, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом №АА/2106194, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/1803/15-г позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 6 586,14 грн.

Судовий збір позивача, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 102) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 40) суму страхового відшкодування в розмірі 6 586,14 грн. (шість тисяч п'ятсот вісімдесят шість гривень 14 копійок) та судовий збір у розмірі 1 722,63 грн. (одна тисяча сімсот двадцять дві гривни 63 копійки).

3. В іншій частині в задоволенні позовних відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.2015р.

Суддя С.М. Морозов