КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/19536/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Гордієнко І.С., дов. від 19.01.2015 №28,

від відповідача не з'явився,

від третьої особи не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека низки ліків»

на рішення осподарського суду міста Києва від 17.12.2014

(дата підписання - 22.12.2014)

у справі 910/19536/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека низки ліків»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Альба Україна»

про стягнення 346698,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека низки ліків» (далі - відповідач), за участю третьої особи про стягнення 346698,84 грн задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 304194,89 грн заборгованості, 21326,98 грн пені, 6738,62 грн інфляційних втрат, 2925,27 грн 3% річних та 6703,72 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки право вимоги суми боргу відступлено новому кредитору без згоди боржника - відповідача, то позивач не має права вимагати виплати 304194,89 грн боргу, що випливає з договору купівлі-продажу від 26.09.2013 №1094.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11.03.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 30.01.2015) позивачу - 02.02.2015 та третій особі - 03.02.2015, долучені до матеріалів справи.

10.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю представника бути присутнім у судовому засіданні, оскільки він буде представляти інтереси відповідача в судовому засіданні в іншому місті.

11.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу з додатками.

У судовому засіданні 11.03.2015 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 - без змін.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились.

Згідно зі ст. 28 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) представниками сторін у справі можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю.

Слід зазначити, що ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа, а ст.77 ГПК України надає суду право, а не зобов'язує його відкласти розгляд справи в разі нез'явлення в засідання представників сторін судового процесу.

Крім того, відповідачем не надано доказів, в розумінні ст.33 ГПК України, перебування представника в судовому засіданні в іншому місті.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без його участі та без участі представника третьої особи, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України, на думку колегії суддів, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2013 між ПрАТ "Альба Україна" (продавець) та ТОВ "Аптека низки ліків" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №1094 (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору (п.1.1 договору).

У пункті 2.1 договору зазначено, що постачання товару здійснюється товарними партіями. Термін поставки кожної товарної партії визначається сторонами шляхом узгодження заказу покупця.

Оплата кожної партії товару проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку партії. Сторони домовились, що оплата поставленого товару проводиться відповідно до послідовного порядку його оплати. Продавець залишає за собою право, встановлювати наступний порядок зарахування отриманих коштів: 50 % в рахунок оплати існуючої заборгованості, а 50 % в рахунок майбутніх поставок (п.п. 5.2, 5.5, 5.6 договору).

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію (п. 6.1 договору).

Згідно п. 10.2 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, але у будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов'язань та взаєморозрахунків.

На виконання умов договору у період з 15.04.2014 по 18.04.2014 ПрАТ "Альба Україна" поставило товар ТОВ "Аптека низки ліків" на загальну суму 304194,89 грн, що підтверджується видатковими накладними за вказаний період.

Однак, відповідач своїх зобов'язань по оплаті отриманого товару не виконав, в результаті чого у нього утворилась заборгованість перед третьою особою в сумі 304194,89 грн.

З огляду на викладене вище, у ПрАТ «Альба Україна» виникло право вимоги у відповідача сплати 304194,89 грн основного боргу та штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (п.1 ст.516 ЦК України).

05.06.2014 між ПрАТ "Альба Україна" (первісний кредитор) та ПАТ "Банк "Київська Русь" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №70383-20/14-7, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває (купує) за 304194,89 грн у порядку та на умовах визначених цим договором право вимоги за зобов'язаннями ТОВ "Аптека низки ліків" у сумі 304194,89 грн, що випливає з договору купівлі-продажу від 26.09.2013 №1094.

У пункті 1.2 договору №70383-20/14-7 сторони передбачили, що кредитор зобов'язаний повідомити боржника про здійснення відступлення права вимоги за основним зобов'язанням протягом 3 днів з моменту набуття новим кредитором права вимоги, в порядку передбаченому п. 3.1 цього договору.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор передав новому документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (згідно акта прийому-передачі документів від 06.08.2014) та передав право вимоги (згідно акта прийому-передачі права вимоги від 05.06.2014), а також, керуючись п.1.2 договору, направив боржнику (ТОВ "Аптека низки ліків") письмове повідомлення про здійснення відступлення права вимоги (додаток №1 до договору №70383-20/14-7), яке відправлене третьою особою відповідачу 25.06.2014 на адресу: м. Київ, вул. Семашка,13 (місцезнаходження юридичної особи), про що свідчить список згрупованих поштових повідомлень №1895.

Таким чином, новим кредитором у договірних відносинах між ТОВ "Аптека низки ліків" та ПрАТ «Альба Україна» щодо виконання договору купівлі-продажу від 26.09.2013 №1094 стало ПАТ «Банк «Київська Русь».

Доводи відповідача, що договір про відступлення права вимоги №70383-20/14-7 є недійсним, оскільки укладений без згоди боржника, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на ст.516 ЦК України. Договір №70383-20/14-7 передбачає лише повідомлення боржника, що і було здійснено первісним кредитором.

Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 04.02.2015 у справі №911/4794/14 відмовлено відповідачу у задоволення позову про визнання недійсним договору №70383-20/14-7.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування у відповідача заборгованості перед банком в сумі 304194,89 грн, яка підлягає стягненню.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно п. 7.2 договору купівлі-продажу у випадку порушення покупцем п. 5.2 договору, він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 21326,98 грн та 2925,27 грн 3 % річних за період з 17.05.2014. по 10.09.2014.

Перевіривши розрахунок позивача, суд задовольнив вимоги позивача про стягнення 21326,98 грн пені та 2925,27 грн 3% річних в повному обсязі, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 18251,70 грн за період з травня 2014 по серпень 2014, однак, дана вимоги обґрунтовано задоволена судом першої інстанції частково - в сумі 6738,62 грн, з огляду на невірне зазначення позивачем індексів інфляції за вказані періоди.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позов ПАТ «Банк «Київська Русь» частково.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека низки ліків» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі №910/19536/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/19536/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай