ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 р. Справа № 914/3277/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина», м. Івано-Франківськ

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення 92 346 грн. 14 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Гентош Р.Є., представник (довіреність від 17.10.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність від 29.09.2014р.)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина», м.Івано-Франківськ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів про стягнення 92 346 грн. 14 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 15.09.2014р. призначив розгляд справи на 29.09.2014 р. Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 19.11.2014 р. провадження у справі №914/3277/14 було зупинено, у справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Для вирішення експерту були поставлені наступні запитання:

- чи виконано підпис на накладній №05 від 06.09.2010 р. ОСОБА_4?

- чи виконано підпис на накладній №05 від 06.09.2010 р. ОСОБА_5?

- який період часу була виготовлена накладна №05 від 06.09.2010 р.?

16.12.2014 р. Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз направив суду висновок №4699/4700 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису та криміналістичної експертизи з дослідження матеріалів документів по матеріалах господарської справи №914/3277/14 від 16.12.2015 р. Як вбачається із даного висновку, судовим експертом зроблено висновок, що підпис на накладній №05 від 06.09.2010 р. в графі «Одержав (ла)» виконаний гр. ОСОБА_5. Встановити час виконання накладної №05 від 06.09.2010 р. не видається можливим.

Ухвалою суду від 09.02.2015 р. провадження у справі №914/3277/14 було поновлено, розгляд призначено на 23.02.2015 р. В судовому засіданні 23.02.2015р. оголошувалась перерва до 02.03.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29.01.2013р., 06.02.2013 р. та 21.02.2013 р. позивач помилково перерахував відповідачу кошти в сумі 92 346 грн. 14 коп. як оплату за отриманий товар згідно накладної від 06.09.2010 р. Проте, у позивача відсутні документи, які підтверджують поставку товару на загальну суму 92 346 грн. 14 коп. На вимогу позивача за вих. №909/1547/13/006 від 03.09.2014 р., вказана сума коштів останнім не була повернута. У зв'язку з наведеним, просив суд стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 92 346 грн. 14 коп.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що 06.09.2010 р. відповідач поставив позивачу матеріальні цінності вартістю 92346грн. 14 коп., що підтверджується оформленою накладною від 06.09.2010 р. З огляду на наведене, позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29.01.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина» (позивач) згідно платіжного доручення №7592 від 29.01.2013 р. перерахувало на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача) кошти в сумі 18 871 грн. 94 коп. в якості оплати за отримані товари згідно накладної від 06.09.2010 р.

06.02.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина» (позивач) згідно платіжного доручення №7610 від 06.02.2013 р. перерахувало на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача) кошти в сумі 50 000 грн. 00 коп. в якості оплати за отримані товари згідно накладної від 06.09.2010 р.

21.02.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина» (позивач) згідно платіжного доручення №7665 від 21.02.2013 р. перерахувало на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача) кошти в сумі 23 474 грн. 20 коп. в якості оплати за отримані товари згідно накладної від 06.09.2010 р.

01.09.2014 р. за вих. №909/1547/13 від 01.09.2014 р. позивач надіслав відповідачу вимогу, в якій просив відповідача надати документи на підтвердження господарських операцій, на виконання яких позивачем 29.01.2013 р., 06.02.2013 р. та 21.02.2013 р. було сплачено 92 346 грн. 14 коп. Відповідачем вказана вимога залишена без розгляду та задоволення.

04.09.2014 р. за вих. №909/1547/13/006 від 03.09.2014 р. позивач надіслав відповідачу вимогу, в якій просив відповідача повернути перераховані 29.01.2013 р., 06.02.2013 р. та 21.02.2013 р. р. кошти в сумі 92 346 грн. 14 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників сторін, відповідач станом на дату судового розгляду справи кошти в сумі 92 346 грн. 14коп., перераховані йому 29.01.2013 р., 06.02.2013 р. та 21.02.2013 р., позивачу не повернув.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що кошти в сумі 92 346 грн. 14 коп. отримані відповідачем правомірно, оскільки 06.09.2010 р. відповідач передав позивачу на вказану суму товар, що підтверджується накладною №05 від 06.09.2010 р.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці є суб'єктами господарювання.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 ГК України усі суб'єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов'язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (в редакції, яка діяла на дату складення накладної №05 від 06.09.2010 р.), Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1. Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.2. Положення встановлено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення).

Згідно п. 2.6. Положення фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію.

Відповідно до п. 2.14. Положення, відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообороту терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Пунктом 2.15. Положення передбачено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Відповідно до п. 4.2. Положення, помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітах, що створені ручним способом, виправляються коректурним способом, тобто неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене.

Виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом «виправлено» та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення (п. 4.4. Положення).

Як вбачається з накладної №05 від 06.09.2010 р., в графі «Отримав (ла)» проставлено лише підпис, відсутнє зазначення посади особи, яка отримала товар. Також, в графі 2 накладної №05 від 06.09.2010 р. наявні розбіжності у зазначенні ціни за одиницю виміру товару та загальною вартістю товару по даній позиції, а саме: ціна за 1 шт. - 483 грн., загальна вартість по даній позиції товару (1 шт.) - 28 980 грн.

Враховуючи наведене, накладна №05 від 06.09.2010 р. оформлена з порушенням п. 2.4. Положення (не містить усіх необхідних реквізитів), з допущенням помилки, яка не виправлена у визначений спосіб.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. №99 (чинної на дату складення накладної №05 від 06.09.2010 р.) сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно п. 13 вищевказаної Інструкції, довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

Пунктом 15 Інструкції встановлено, що відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на посадових осіб підприємства-постачальника, які мають право підписувати первинні документи на відпуск цінностей.

Відповідно до п. 14 Інструкції, відпуск фізичною особою-підприємцем підприємству цінностей, розрахунки за які проводяться у безготівковій формі, а також таких, що передаються безоплатно або за товарообмінними операціями, здійснюються за умови подання підприємцю довіреності підприємства.

Відповідачем не доведено, а з матеріалів справи та характеру правовідносин, які склалися між сторонами, не вбачається, що отримання позивачем товару на загальну суму 92 346 грн. 14 коп. було можливим без надання останнім відповідачу довіреності на отримання матеріальних цінностей.

Згідно п. 2.16. Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Таким чином, на момент здійснення господарської операції довіреність на одержання цінностей виступала первинним документом, який фіксував рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не могло бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ - накладну, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

За час розгляду справи відповідачем не було представлено довіреності, згідно якої позивач доручав своєму працівникові ОСОБА_5 отримати у відповідача товар на загальну суму 92 346 грн. 14 коп. Факт відсутності довіреності на отримання товару на загальну суму 92 346 грн. 14 коп. підтверджується і представником відповідача, яким зазначено, що оформлення операції відбувалося в порядку, передбаченому абз. 3 п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей.

Згідно абз. 3 п. 13 Інструкції, при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствами їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Представник позивача в судових засіданнях зазначив, що позивач не повідомляв відповідача про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей. Відповідачем не представлено доказів відповідного повідомлення, як і не доведено факту постачання товару позивачу шляхом централізовано-кільцевих перевезень.

Як зазначив у письмовій заяві ОСОБА_4, який працював на посаді директора ТзОВ «Медсервіс-Галичина» з 01.01.2009 р. по 25.07.2011 р., у вказаному періоді він не уповноважував жодного працівника ТзОВ «Медсервіс-Галичина» на отримання товару від ФОП ОСОБА_1 та жодного товару ТзОВ «Медсервіс-Галичина» від ФОП ОСОБА_1 у вказаному періоді не отримувало.

У письмових поясненнях ОСОБА_5 зазначив, що накладна №05 від 06.09.2010 р. була підписана ним, однак, товар він не приймав, оскільки, вказаний товар за інформацією інших працівників перебував на складі ТзОВ «ЗУЦ «Медсервіс».

Слід також зазначити, що згідно п. 10. Інструкції, особа, якій видано довіреність, тобто, особа, яка уповноважена отримати матеріальні цінності, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки цінностей, подати документ про одержання нею цінностей та забезпечити здачу цінностей на склад (комору) або матеріально відповідальній особі.

З огляду на викладене, матеріалами справи не підтверджується факт передачі відповідачем позивачу товару на суму 92 346 грн. 14 коп.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно п. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно п. 6 указу Президента України від 16.03.1995 р. № 227/95 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

З огляду на викладене, позивачем було перераховано відповідачу 92346грн. 14 коп. як оплату вартості товару, проте, відповідачем такий товар не поставлявся, а тому вказана сума коштів набута відповідачем безпідставно.

Відповідачем не було представлено належних та допустимих доказів повернення спірної суми коштів позивачу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивачем за подання позовної заяви майнового характеру із ціною позову у розмірі 92 346 грн. 14 коп. сплачено 1 847 грн. 00 коп. судового збору, що на 8 копійок більше від необхідної суми, а тому сума судового збору в розмірі 8 копійок підлягає поверненню позивачу.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 51, 334, 1212, 1213 ЦК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина», м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, 1 (ідентифікаційний код 33163059) 92 346 грн. 14 коп. набутих без достатньої правової підстави, 1 846 грн. 92 коп. судового збору, 3 650 грн. 40 коп. витрат на проведення судової експертизи.

3. Повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина», м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, 1 (ідентифікаційний код 33163059) 8 копійок судового збору, сплаченого квитанцією №125 від 10.09.2014 р.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 02.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 05.03.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.