ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 22/453
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддів :Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,
за участю представників:
позивача -Кучерук Н.С.,
відповідача третьої особи-Куницький В.В., -Майданік В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014
у справі№22/453
за позовомДП "Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг"
до (третя особаНаціональної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України") - Служба автомобільних доріг у Київській області)
простягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м.Києва від 23.10.2003 (судді: Саранюк В.І., Яковлева Г.А., Ковтун С.А.) відмовлено у задоволенні заяви НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. у даній справі у зв'язку з відсутністю нововиявлених обставин.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 (судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.) ухвалу від 23.10.2003 та рішення від 29.12.2000р. скасовано з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з НАК "Нафтогаз України" на користь державного підприємства "Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг" 76704006,46 грн. недоїмки та пені по відрахуванням на утримання, ремонт та експлуатацію доріг.

ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, ухвалу залишити без змін, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме ст.ст.25,34,43,53,84,101,105,112,113 ГПК України. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що акт перевірки від 22.02.2001 №38 та рішення ДПІ У Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001 не є нововиявленими обставинами, а є новими доказами, які були відомі відповідачу під час розгляду справи №25/1113. При цьому, обставини встановлені судовими рішеннями у справі №25/1113, не спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення про затвердження мирової угоди у даній справі, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем. Скаржник також вказує на те, що з огляду на набрання законної сили рішенням господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113 з дня прийняття Київським апеляційним господарським судом постанови від 07.02.2002 у цій справі, заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. була подана НАК "Нафтогаз України" лише 15.10.2003р., тобто з більш як півторарічним пропуском встановленого на той час двохмісячного строку, внаслідок чого в порушення вимог ст.ст.53,113 ГПК України (в редакції, чинній станом на 15.10.2003р.) судом першої інстанції як питання щодо наявності чи відсутності підстав для відновлення попущеного процесуального строку, так і відповідне клопотання заявника не розглядалося та не вирішувалося (а.с.109 том 3). Крім того, на думку позивача, в порушення ст.25 ГПК України апеляційним судом не вирішено питання щодо заміни реорганізованого державного підприємства "Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг" його правонаступником, яким скаржник вважає третю особу (Службу автомобільних доріг у Київській області) виходячи зі змісту п.5 наказу Державної служби автомобільних доріг України від 26.12.2003 №770 (в редакції наказу від 13.01.2014 №17).

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін та третьої особи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова та ухвала від 23.10.2003 - скасуванню з передачею справи на розгляд господарського суду м.Києва зі стадії прийняття до провадження заяви НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. з наступних підстав.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції від 23.10.2003 та рішення від 29.12.2000р. і приймаючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що:

29.12.2000р. арбітражним судом м.Києва прийнято рішення по справі №22/453, яким затверджено мирову угоду між позивачем (ДП "Київоблавтодор") та відповідачем (НАК "Нафтогаз України").

Протягом 1997-1999рр. повноваження щодо контролю за правильністю обчислення та своєчасністю сплати відрахувань і зборів на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування здійснювався державними податковими органами.

22.02.2001р. Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м.Києва складено акт №38 з питань дотримання НАК "Нафтогаз України" вимог законодавства про оподаткування за період з 01.01.1998р. по 01.07.2000р. Таким чином, період, що перевірявся Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м.Києва і порушення законодавства за який зафіксовані в акті №38 від 22.02.2001, співпадає з періодом (1997-1999рр.), за який заявлено позовні вимоги ДП "Київоблавтодор" до НАК "Нафтогаз України" у справі №22/453.

05.03.2001р. Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м.Києва прийнято рішення про стягнення донарахованих сум відрахувань на утримання, ремонт та експлуатацію доріг та пені за несвоєчасну сплату. Отже, компетентним органом (податковим) в акті №38 від 22.02.2001 встановлено розмір недоїмки та пені що відрахуванням на утримання, ремонт та експлуатацію доріг в сумі: 67979761,54 грн. - сальдо на 01.01.1999р.; 87625717 грн. - нарахування за 1999р., 7692046 грн. - пеня за несвоєчасну сплату зазначених відрахувань та зборів, а всього - 163297524,54 грн.

НАК "Нафтогаз України" оскаржила до господарського суду м.Києва рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001, прийняте на підставі акту перевірки №38 від 22.02.2001. Так, рішенням господарського суду м.Києва 19.11.2001 у справі №25/1113 визнано недійсним рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001 в частині донарахування та стягнення відрахувань на утримання, ремонт та експлуатацію доріг в сумі 21313512 грн. та пені в сумі 7692046 грн. Постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2003 залишено без змін рішення першої та постанову апеляційної інстанцій по справі №25/1113.

Таким чином, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м.Києва правомірно нарахована лише недоїмка по відрахуванням на утримання, ремонт та експлуатацію доріг в сумі 134291966,54 грн. (163297524,54 - (21313512 + 7692046)).

В той же час, правомірно нарахована компетентним органом недоїмка та пеня по відрахуванням на утримання, ремонт та експлуатацію доріг в сумі 134291966,54 грн. не відповідає тій сумі (210995973 грн.), що встановлена в мировій угоді, затвердженій рішенням арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. у справі №22/453.

За змістом ст.112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Оскільки рішення господарського суду м.Києва від 19.11.2001 по справі №25/1113 було оскаржено Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м.Києва, Державною податковою адміністрацією у м.Києві, Державною податковою адміністрацією України, то остаточне судове рішення (постанову) по справі №25/1113 Вищим господарським судом України прийнято лише 16.07.2003р., а НАК "Нафтогаз України" зазначену постанову одержала лише 09.10.2003р. (згідно з печаткою канцелярії Вищого господарського суду України на клопотанні НАК "Нафтогаз України"). Тому до прийняття остаточного судового рішення НАК "Нафтогаз України" не було відомо про наявність зазначеної вище обставини, яка має істотне значення для справи №22/453, так як визначає інший, ніж передбачено рішенням арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. у справі №22/453 розмір недоїмки та пені по відрахуванням на утримання, ремонт та експлуатацію доріг.

Враховуючи зазначене, апеляційна інстанція дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. по справі №22/453, яким затверджена мирова угода між НАК "Нафтогаз України" та ДП "Київоблавтодор", так як підлягають задоволенню вимоги ДП "Київоблавтодор" лише в сумі 76704006,46 грн. (210995973 - 134291966,54).

Однак, колегія не може погодитися з передчасними висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.112 та ч.1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 05.07.2001р., чинній на час подання заяви від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р.) господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові. Судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, поданням прокурора не пізніше двох місяців з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Як роз'яснено в п.п.2,3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII ГПК України.

Аналізуючи зміст заяви НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р., апеляційний суд зазначив, що в обґрунтування необхідності перегляду цього рішення за нововиявленими обставинами відповідач посилається на рішення господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113, яким визнано недійсним рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001 в частині донарахування та стягнення відрахувань на утримання, ремонт та експлуатацію доріг в сумі 21313512 грн. та пені в сумі 7692046 грн. Згадане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2002 та постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2003.

Таким чином, вказаним судовим рішенням, з посиланням на акт перевірки від 22.02.2001 №38 та рішення ДПІ У Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001, встановлено факт неправомірного донарахування податковим органом та стягнення з відповідача недоїмки (заборгованості) по відрахуванням на утримання, ремонт та експлуатацію доріг за період 1998-1999рр., з яких 21313512 грн. становлять самі відрахування, а 7692046 грн. - пеня за несвоєчасну сплату зазначених відрахувань.

Однак, акт перевірки від 22.02.2001 №38 та рішення ДПІ У Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001, які складено та прийнято після затвердження мирової угоди сторін рішенням арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. у даній справі, за своєю правовою природою є саме поданими учасником судового процесу новими доказами, що переконливо свідчать про зміну обставин після проведення податкової перевірки, а не про існування нововиявлених обставин. Водночас, зміна обставин після вирішення спору не може бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII ГПК України.

Крім того, колегія вважає, що в розумінні ст.112 ГПК України однією з основних ознак нововиявлених обставин є їх істотність, яка полягає в тому, що ці обставини є тими фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, тобто їх своєчасне врахування судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Проте, висновок суду апеляційної інстанції про те, що встановлені судовим рішенням у справі №25/1113 нововиявлені обставини свідчать про необґрунтованість затвердження судом мирової угоди по справі №22/453 в частині заборгованості в сумі 134291966,54 грн., суперечить приписам ст.112 ГПК України та фактичним обставинам справи. Адже, по-перше, рішення ДПІ У Дніпровському районі м.Києва від 05.03.2001 було визнано недійсним лише в частині донарахування та стягнення з відповідача 21313512 грн. відрахувань на утримання, ремонт та експлуатацію доріг в сумі та 7692046 грн. пені, що загалом становить 29005558 грн.

По-друге, як встановлено апеляційним судом та вбачається з рішення господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113 (а.с.119 том 3), податковою перевіркою охоплено період господарської діяльності НАК "Нафтогаз України" з 01.01.1998р. по 01.07.2000р., в той час як предметом мирової угоди сторін від 22.12.2000р., затвердженої арбітражним судом м.Києва, є порядок погашення заборгованості НАК "Нафтогаз України" з відрахувань на дорожні роботи в загальній сумі 210995973 грн., яка утворилася за період з 1997р. по 1999р. включно. Таким чином, останній період в часовому вимірі є значно більшим за період, охоплений податковою перевіркою, чим спростовується висновок апеляційного суду про їх співпадання.

Наведене не виключає наявність достатніх підстав вважати, що фактичні обставини, які встановлені судовим рішенням у справі №25/1113, істотним чином не впливають на встановлення мировою угодою заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 181990415 грн. (210995973грн.-29005558грн.), а, відтак, не спростовують повністю висновків арбітражного суду м.Києва, покладених в основу рішення від 29.12.2000р. по справі №22/453.

Разом з тим, апеляційним судом безпідставно залишено поза увагою те, що днем встановлення нововиявлених обставин, про які йдеться в ст.112 ГПК України, слід вважати день, коли вони стали або повинні були стати відомими заявнику.

При цьому, в порушення приписів ст.ст.43,84,101,105 ГПК України судами попередніх інстанцій залишено поза увагою та без надання правової оцінки той факт, що рішення господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113 (за участю НАК "Нафтогаз України"), яке на думку відповідача, є носієм нововиявлених обставин, набрало законної сили з дня прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2002 у цій справі (ч.3 ст.105 ГПК України), в зв'язку з чим, двохмісячний строк для подання відповідної заяви сплинув ще в квітні 2002 року, оскільки про встановлені вказаним судовим рішенням обставини заявнику, як позивачу по справі №25/1113, мало бути відомо після завершення апеляційного перегляду цієї справи, а не після її касаційного перегляду.

Відтак, на підставі ст.11112 ГПК України касаційна інстанція вважає за необхідне доручити суду першої інстанції при новому розгляді справи належним чином перевірити твердження скаржника про те, що з огляду на набрання з 07.02.2002р. законної сили рішенням господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113, заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. була подана НАК "Нафтогаз України" лише 15.10.2003р., тобто з пропуском встановленого на той час двохмісячного строку, внаслідок чого в порушення вимог ст.ст.53,113 ГПК України (в редакції, чинній станом на 15.10.2003р.) судом як питання щодо наявності чи відсутності підстав для відновлення пропущеного процесуального строку, так і відповідне клопотання НАК "Нафтогаз України" не розглядалися та не вирішувалися по суті (а.с.109 том 3). Наведене вбачається зі змісту ухвали господарського суду м.Києва від 16.10.2003, якою призначено до розгляду заяву НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 29.12.2000р. (а.с.1 том 4).

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не з'ясовано тих обставин, чи приймали участь представники НАК "Нафтогаз України" в апеляційному перегляді справи №25/1113 взагалі та безпосередньо при оголошенні вступної і резолютивної частин постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2002 у згаданій справі, а також не досліджено, коли відповідачем було одержано повний текст вказаної постанови. Достовірне з'ясування вищевказаних обставини має вирішальне значення для встановлення факту своєчасної обізнаності чи необізнаності заявника з нововиявленими обставинами, належним чином засвідченими та підтвердженими рішенням господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113.

В свою чергу, відповідно до п.1 ч.5 ст.113 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 05.07.2001р., чинній на час подання заяви від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р.) заява до розгляду не приймається і повертається заявникові, зокрема, у випадку подання після закінчення встановленого строку без клопотання про його відновлення або відхилення такого клопотання господарським судом.

Наведені обставини переконливо свідчать про те, прийнявши до провадження заяву НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. поза межами встановленого строку та передчасно розглянувши її по суті, місцевий господарський суд грубо порушив норми процесуального права (ст.53, ч.ч.1,5 ст.113 ГПК України), оскільки обставина подання заяви з пропуском двохмісячного процесуального строку зобов'язує суд спочатку вирішити питання про поновлення цього строку шляхом надання ретельної правової оцінки відповідному клопотанню заявника на предмет поважності (неповажності) причин його пропуску, та в подальшому, за умов його поновлення, розглядати відповідну заяву по суті.

Як роз'яснено в п.8.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Отже, господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Однак, в порушення приписів ст.ст.43,84 ГПК України місцевий господарський суд, вибірково відхиляючи посилання заявника на підтвердження існування новаовиявлених обставин рішенням господарського суду м.Києва від 19.11.2001 у справі №25/1113, не перевірив та не надав належної правової оцінки тому, чи мають встановлені вказаним судовим рішенням обставини істотне значення для справи №22/453, зокрема, чи впливають вони певним чином на розмір заборгованості (недоїмки) відповідача, порядок та умови погашення якої врегульовано мировою угодою сторін від 22.12.2000р., затвердженою рішенням арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р. Суд першої інстанції ухилився від з'ясування цих обставин, обмежившись лише помилковим посиланням на прийняття судових рішень у справі №25/1113 після прийняття рішення від 29.12.2000р., що є порушенням вимог ст.112 ГПК України.

Апеляційний суд на вищевказані істотні порушення судом першої інстанції норм процесуального права помилково уваги не звернув.

Разом з тим, колегія відхиляє недоречні посилання скаржника на порушення апеляційним судом вимог ст.25 ГПК України шляхом невирішення питання щодо заміни реорганізованого державного підприємства "Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг" його правонаступником, яким заявник вважає третю особу (Службу автомобільних доріг у Київській області) виходячи зі змісту п.5 наказу Державної служби автомобільних доріг України від 26.12.2003 №770 (в редакції наказу від 13.01.2014 №17), оскільки, по-перше, з загальнодоступної бази даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (його ідентифікаційний код 03445665 співпадає з ідентифікаційним кодом позивача) та Служба автомобільних доріг у Київській області (ідентифікаційний код 26345736) є самостійними юридичними особами, які не перебувають в процесі реорганізації чи припинення. По-друге, заявник у поданій касаційній скарзі визнає той факт, що ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" є правонаступником ДП "Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг" на підставі наказу Державної служби автомобільних доріг України від 26.12.2003 №770. По-третє, судом не встановлено та скаржником не надано належних доказів (установчі документи, розпорядчий акт органу державної влади тощо) на підтвердження правонаступництва третьої особи стосовно позивача у справі. Таким чином, апеляційний суд правомірно відмовив скаржнику у задоволенні клопотання про заміну реорганізованого позивача третьою особою як процесуальним правонаступником.

Як роз'яснено в п.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", згідно з ч.2 ст.1117 ГПК касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Ці обмеження поширюються і на права касаційної інстанції у перегляді рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на те, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які не були усунуті апеляційним судом, призвели до прийняття неправильного судового рішення, колегія вбачає підстави для часткового задоволення скарги шляхом скасування ухвали та постанови і передачі справи на розгляд господарського суду м.Києва зі стадії прийняття до провадження заяви НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 29.12.2000р. з огляду на необхідність вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для відновлення пропущеного процесуального строку згідно поданого відповідачем клопотання.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112,112-114 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду м.Києва від 23.10.2003 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 у справі №22/453 скасувати з передачею справи на розгляд господарського суду м.Києва зі стадії прийняття до провадження заяви НАК "Нафтогаз України" від 14.10.2003 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення арбітражного суду м.Києва від 29.12.2000р.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун