ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" лютого 2015 р.Справа № 924/1969/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства „Херсонський машинобудівний завод", м. Херсон

до товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька обласна машинно-технологічна станція", м. Красилів

про стягнення 7735120,93 грн. - основного боргу, 570619,66 грн. - пені, 2481361,50 грн. - штрафу, 85541,96 грн. - 3% річних, 606292,98 грн. - інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: Сірик Л.А. - за довіреністю від 20.03.2013р.

від відповідача: Мельник О.Д. - за довіреністю від 05.01.2015р.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 27.02.2015р., оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 5349518,41 грн. - основного боргу, 263718,30 грн. - пені, 1765680,75 грн. - штрафу, 53658,74 грн. - 3% річних, 340262,60 грн. - інфляційних втрат.

Під час розгляду справи позивач збільшував розмір позовних вимог. Згідно останнього збільшення, яке було прийнято в судовому засіданні 09.02.2015р., позивач просив стягнути з відповідача 8388140,36 грн. - основного боргу з урахуванням інфляційних втрат, 570619,66 грн. - пені, 2481361,50 грн. - штрафу, 85541,96 грн. - 3% річних.

У судовому засіданні 27.02.2015р. представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу з урахуванням інфляційних втрат, мотивуючи технічною помилкою. Згідно поданої заяви просить стягнути суму основного боргу в розмірі 7735120,93 грн., а інфляційних втрат 606292,98 грн. - інфляційних втрат, відзначивши, що інші позовні вимоги залишаються без змін.

Заява про зменшення розміру позовних вимог, розглянута та прийнята судом, згідно ст. 22 ГПК України.

В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №17/07/13-2267 від 17.07.2013р. щодо проведення повної оплати за поставлений товар. Нарахування штрафу та пені обумовлює наявністю відповідних умов договору щодо їх застосування, а стягнення інфляційних та річних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення 7735120,93 грн. - основного боргу, 85541,96 грн. - 3% річних та 606292,98 грн. - інфляційних втрат. Натомість, проти задоволення позову в частині стягнення пені та штрафу заперечує. Зокрема, посилаючись на п.п. 4.1, 7.4. договору, звертає увагу на те, що підставою для застосування пені є порушення відповідачем строків здійснення попередньої оплати, а не всіх передбачених договором платежів. Погоджується з тим, що ним було протерміновано попередню оплату в розмірі 500000,00 грн. на 8 календарних днів, що, відповідно до приписів п.7.4 договору, надавало позивачу право нарахувати пеню за вказане порушення. Однак, у розрахунку ціни позову, позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені за порушення термінів виконання зобов'язання щодо попередньої плати позивачем не заявляється.

Заперечуючи стосовно нарахування штрафу, посилається на те, що у пунктах 7.5, 7.6 договору штраф встановлено за порушення термінів оплати продукції, передбачених додатком №1 до договору (специфікацією №1). Однак, як відмічає відповідач, додатком №1 до договору не встановлюються терміни оплати поставленої відповідачу продукції, тому, на його переконання, підстави для нарахування штрафу відсутні.

Крім того, вказує, що у додаткових угодах №1 від 26.12.2013р., №2 від 30.05.2014р., якими вносилися зміни у договір, а саме стосовно графіку оплати продукції, сторони не врегулювали належним чином питання відповідальності покупця за порушення термінів виконання зобов'язань з оплати продукції.

Посилаючись на ч. 1 ст.13, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України, вважає, що позивач не може реалізувати заявлене у позові цивільне право на стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов'язання, оскільки таке право не передбачено договором, відтак, у відповідача не виникає відповідний цивільний обов'язок, який би кореспондував такому цивільному праву позивача.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду на суму, яка ним визнається - 8171908,81 грн., на 9 календарних місяців відповідно до запропонованого графіку погашення заборгованості: 31.03.2015р. - 1000000,00 грн., 30.04.2015р. - 1000000,00 грн., 31.05.2015р. - 1000000,00 грн., 30.06.2015р. - 1000000,00 грн., 31.07.2015р. - 1000000,00 грн., 31.08.2015р. - 1000000,00 грн., 30.09.2015р. - 1000000,00 грн., 31.10.2015р. - 1000000,00 грн., 30.11.2015р. - 171908,81 грн.

В обгрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на наступні обставини: оплата вартості сільськогосподарської техніки, придбаної за договором купівлі-продажу від 17.07.2013р. мала відбуватися за рахунок коштів, отриманих із двох джерел: коштів, передбачених у державному бюджеті для часткової компенсації сільськогосподарським товаровиробникам вартості сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва, які мали бути отримані відповідачем на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010р. №647 „Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткової компенсації вартості складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва"; коштів, отриманих відповідачем від господарської діяльності з надання послуг сільськогосподарським виробникам з використанням придбаної сільськогосподарської техніки.

Посилаючись на п. 2 Постанови вважає, що відповідачу мало бути компенсовано 30 відсотків вартості сільськогосподарської техніки, придбаної у позивача, що складає 3237592,00 грн. При цьому, сума компенсації за придбану сільськогосподарську техніку, склала лише 536000,00 грн. Також зауважує, що під час експлуатації сільськогосподарської техніки виявлено, що вона має як конструктивні недоліки, так і виробничий брак, внаслідок чого періодично виходить з ладу та не може використовуватися у повній мірі з метою, задля досягнення якої її було придбано. Про вказані факти, а також неналежне виконання сервісною службою позивача своїх функцій щодо своєчасного ремонту сільськогосподарської техніки і поставок запасних частин до неї, та, відповідно, збитки, які заподіюються відповідачу внаслідок неналежної якості придбаної техніки, відповідач неодноразово повідомляв позивача.

У додаткових поясненнях позивач зазначає, що відповідачем невірно витлумачено умови пункту 7.4 договору, що встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та п. 4.1 договору, що встановлює умови оплати.

На думку позивача, у п. 7.4 договору сталась технічна помилка, оскільки жодним чином неможливо передбачити, що сторони визначивши пеню до двох мільйонів попередньої оплати, відмовились від застосування її до залишку з одинадцяти мільйонів розстрочених на півтора року. Крім того, посилається на п. 7.1 договору, зміст якого полягає у тому, що у випадку порушення своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Також, посилається на ст.ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч. 6 ст. 231, ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України.

З позицією відповідача про неправомірність нарахування штрафу позивач також не погоджується, вважаючи, що відповідач помилково розділяє договір та додатки до нього на окремі угоди, нехтуючи правовою природою договору та навіть його приписами. Відзначає, що пунктами 1.1, 4.1, 4.2, 5.7, 10.4 достеменно визначено, що всі специфікації, додаткові угоди та інші додатки до договору є його невід'ємними частинами. При цьому, твердження відповідача, що сторони при укладенні додаткових угод не узгодили питання відповідальності сторін є абсурдними, адже пунктами 1 вказаних угод сторони домовились внести зміни до графіку оплати продукції, яка постачається по специфікації №1 до договору купівлі-продажу №17/07/13-2267 від 17.07.2013р., а пунктами 2 вказаних угод сторони визначили, що інші умови договору купівлі-продажу залишаються без змін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

17.07.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством „Херсонський машинобудівний завод" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю „Хмельницька обласна машинно-технологічна станція" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №17/07/13-2267, згідно умов якого продавець прийняв на себе зобов'язання передати у власність покупцю сільськогосподарську техніку та комплектуючі в кількості, асортименті та за ціною, зазначених у відповідній специфікації, оформленої у вигляді додатку до договору, яка є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язався оплатити і прийняти продукцію на умовах, передбачених цим договором. Ціна та кількість продукції зазначаються у специфікаціях (п.п.1.1, 2.1).

У специфікації №1, оформленої у вигляді додатку до договору №1, сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну за одиницю та загальну суму поставки, а саме: згідно специфікації №1 від 17.07.2013р., як додатку №1 до договору купівлі-продажу, позивач зобов'язався поставити відповідачу 10 одиниць комбайнів зернозбиральних самохідних „Славутич" КЗС-9-1-55, загальною вартістю 11483840,00 грн. та 10 одиниць кукурудзозбиральних машин КМС-8, загальною вартістю 1995000,00 грн. Загальна вартість товару за даною специфікацією склала 13478840,00 грн.

Обов'язок продавця передати продукцію вважається виконаним з моменту відвантаження продукції покупцеві. Факт прийому-передачі продукції від продавця покупцю підтверджується видатковими накладними на ТМЦ та актом приймання-передачі продукції (п. 5.7 договору).

Порядок розрахунків сторони обумовили в розділі 2 договору, зокрема, згідно п. 4.1 покупець здійснює попередню оплату у розмірі визначеному в „Графіку оплати продукції" (додатку №2 до цього договору), на підставі виставленого рахунку.

Згідно п. 4.2 остаточний розрахунок за цим договором покупець здійснює на умовах розстрочення платежу, згідно „Графіка оплати продукції", що є невід'ємним додатком до цього договору (додаток №2).

У додатку №2 від 17.07.2013р. до договору купівлі-продажу, сторони визначили графік оплати продукції за специфікацією №1 від 17.07.2013р., а саме:

- попередня оплата в розмірі 1500000,00 грн. до 18.07.2013р.;

- попередня оплата в розмірі 500000,00 грн. до 23.07.2013р.

Наступна оплата повинна була відбуватись з розстроченням платежів у наступній черговості:

- оплата в розмірі 500000,00 грн. до 31.07.2013р.;

- оплата в розмірі 2000000,00 грн. до 31.08.2013р.;

- оплата в розмірі 972000,00 грн. до 30.09.2013р.;

- оплата в розмірі 972000,00 грн. до 31.10.2013р.;

- оплата в розмірі 856000,00 грн. до 30.11.2013р.;

- оплата в розмірі 1000000,00 грн. до 31.12.2013р.;

- оплата в розмірі 178840,00 грн. до 31.07.2014р.;

- оплата в розмірі 500000,00 грн. до 31.08.2014р.;

- оплата в розмірі 1000000,00 грн. до 30.09.2014р.;

- оплата в розмірі 1000000,00 грн. до 31.10.2014р.;

- оплата в розмірі 1500000,00 грн. до 30.11.2014р.;

- оплата в розмірі 1000000,00 грн. до 31.12.2014р.

У подальшому, 26.12.2013р. сторони уклали додаткову угоду №1, якою внесли зміни до графіку оплати продукції, яка постачається по специфікації №1, а саме:

- оплата в розмірі 50000,00 грн. до 30.12.2013р.;

- оплата в розмірі 1050000,00 грн. до 31.01.2014р.;

- оплата в розмірі 200000,00 грн. до 28.02.2014р.;

- оплата в розмірі 486840,00 грн. до 31.07.2014р.;

- оплата в розмірі 808000,00 грн. до 29.08.2014р.;

- оплата в розмірі 1308000,00 грн. до 30.09.2014р.;

- оплата в розмірі 1308000,00 грн. до 31.10.2014р.;

- оплата, в розмірі 1805000,00 грн. до 28.11.2014р.;

- оплата, в розмірі 1305365,00 грн. до 29.12.2014р.

30.05.2014р. сторонами укладено додаткову угоду №2, якою внесено зміни до графіку оплати продукції, а саме:

- оплата в розмірі 500000,00 грн. до 25.06.2014р.;

- оплата в розмірі 500000,00 грн. до 25.07.2014р.;

- оплата в розмірі 1000000,00 грн. до 25.08.2014р.;

- оплата в розмірі 500000,00 грн. до 25.09.2014р.;

- оплата в розмірі 1 000 000,00 грн. до 24.10.2014р.;

- оплата в розмірі 2385602,52 грн. до 25.11.2014р.;

- оплата, в розмірі 2385602,52 грн. до 25.12.2014р.

На підставі виставленого рахунка-фактури №1015 від 17.07.2013р. відповідач мав здійснити попередню оплату товару за специфікацією №1 згідно графіку (додатку №2 від 17.07.2013р.) в розмірі 1500000,00 грн. до 18.07.2013р. та 500000,00 грн. до 23.07.2013р.

Згідно платіжного доручення №1 від 17.07.2013р. відповідач сплатив 1500000,00 грн. попередньої оплати, а 500000,00 грн. були сплачені 31.07.2013р. згідно платіжного доручення №18 від 31.07.2013р.

За специфікацією №1 від 17.07.2013р. позивач поставив відповідачу 10 одиниць зернозбиральних комбайнів КЗС-9-1 „Славутич" та 10 одиниць кукурудзозбиральних машин КМС-8 загалом на суму 13478840,04 грн., про що свідчать підписані між сторонами видаткові накладні та складені акти прийому-передачі, а саме:

17.07.2013р. між сторонами підписано акт прийому-передачі сільськогосподарської техніки, згідно якого відповідачу передано 3 комбайни в комплекті з жниваркою зерновою, візком для перевезення жниварки, капотом, кондиціонером та двигуном ямз-238 та 10 платформ-підбирачів загалом на суму 3973925,88 грн.

Вказаний вище товар поставлено відповідачу на підставі видаткових накладних №632 від 17.07.2013р. на суму 377695,62 грн., №633 від 17.07.2013р. на суму 377695,62 грн., №636 від 17.07.2013р. на суму 1072844,88 грн., №637 від 17.07.2013р. на суму 1072844,88 грн., №640 від 17.07.2013р. на суму 1072844,88 грн.

07.08.2013р. між сторонами підписано акт прийому-передачі сільськогосподарської техніки, згідно якого відповідачу передано 7 комбайнів в комплекті з жниваркою зерновою, візком для перевезення жниварки, капотом, кондиціонером та двигуном ямз-238 на суму 7509914,16 грн.

Вказаний вище товар поставлено відповідачу на підставі видаткових накладних №881 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн., №884 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн., №885 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн., №886 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн., №887 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн., №888 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн., №889 від 07.08.2013р. на суму 1072844,88 грн.

Кукурудзозбиральні машини поставлено на підставі видаткових накладних №1150 від 04.09.2013р. на суму 346560,00 грн., №1209 від 11.09.2013р. на суму 798000,00 грн., №1279 від 01.10.2013р. на суму 798000,00 грн., про що складено акти прийому-передачі сільськогосподарської техніки від 04.09.2013р., від 11.09.2013р., від 01.10.2013р. Крім того, згідно видаткової накладної №1214 від 11.09.2013р. та акту прийому-передачі до неї поставлено кукурудзозбиральну машину (місце №2) на суму 16080,00 грн., а кукурудзозбиральну машину (місце №3) було поставлено за видатковою накладною №1280 від 20.09.2013р. на суму 36360,00 грн., про що складено акт приймання-передачі від 20.09.2013р.

Оплату поставленого товару за специфікацією №1 від 17.07.2013р., згідно встановленого графіку, відповідач в повному обсязі не здійснив, лише частково розрахувавшись з позивачем загалом на суму 5743719,11 грн.

Як зазначалося вище, в якості попередньої оплати за товар згідно специфікації №1 відповідачем сплачено 1500000,00 грн., а 500000,00 грн., які мали бути сплачені як попередня оплата, були сплачені з прострочкою 8 днів (31.07.2013р.). У подальшому відповідачем сплачено кошти в сумі 3743719,11 грн., про що свідчать довідка банку за вих. №20-21-339 від 18.12.2014р. та платіжні доручення: №19 від 31.07.2013р. на суму 300000,00 грн., №42 від 22.08.2013р. на суму 200000,00 грн., №48 від 30.08.2013р. на суму 2000000,00 грн., №69 від 30.09.2013р. на суму 100000,00 грн., №101 від 29.10.2013р. на суму 50000,00 грн., №120 від 08.11.2013р. на суму 64000,00 грн., №130 від 21.11.2013р. на суму 80000,00 грн., №132 від 22.11.2013р. на суму 92000,00 грн., №142 від 29.11.2013р. на суму 100000,00 грн., №144 від 02.12.2013р. на суму 50000,00 грн., №146 від 03.12.2013р. на суму 50000,00 грн., №156 від 11.12.2013р. на суму 50000,00 грн., №164 від 16.12.2013р. на суму 21635,00 грн., №3 від 13.01.2014р. на суму 50000,00 грн., №47 від 01.07.2014р. на суму 40000,00 грн., №49 від 04.07.2014р. на суму 40000,00 грн., №52 від 11.07.2014р. на суму 40000,00 грн., №53 від 15.07.2014р. на суму 40000,00 грн., №58 від 21.07.2014р. на суму 40000,00 грн., №89 від 20.08.2014р. на суму 50000,00 грн., №94 від 21.08.2014р. на суму 100000,00 грн., №101 від 21.08.2014р. на суму 100000,00 грн., №115 від 26.08.2014р. на суму 86084,11 грн.

Борг відповідача після здійснених проплат за специфікацією №1 склав 7735120,93 грн.

У розділі 7 договору купівлі-продажу передбачена відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору, між інших, в разі порушення термінів оплати продукції, передбачених п. 4.1, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені за кожний день прострочення оплати продукції від несплаченої суми (п. 7.4 договору).

До того ж, згідно п.п. 7.5, 7.6 договору у разі пропущення термінів оплати продукції, передбачених додатком №1 цього договору, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. У разі пропущення термінів оплати продукції, передбачених додатком №1 цього договору більш як на 20-ть календарних днів і більше, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

За неналежне виконання грошових зобов'язань по договору відповідачу нараховано 570619,66 грн. - пені (з 25.06.2014р. по 09.02.2015р.), 2481361,50 грн. - штрафу (30%), 85541,96 грн. - 3% річних (з 23.07.2013р. по 09.02.2015р.), 606292,98 грн. - інфляційних втрат (за періоди серпень 2013 року, жовтень 2013 року, листопад-грудень 2013 року, лютий - травень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року - грудень 2014 року, січень 2015 року).

Дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу, і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, зокрема, позивач зобов'язався передавати у власність товар, а відповідач - приймати і оплачувати його.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що позивач поставив відповідачу товар. В свою чергу, відповідач товар прийняв, однак, не повністю оплатив його вартість.

Оскільки, відповідач зобов'язання щодо повної оплати поставленого товару у строк, встановлений у договорі, не виконав, він вважається боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, і у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті вартості товару є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в договорі (п. 7.6) була передбачена відповідальність відповідача за порушення термінів оплати продукції більш як на 20 календарних днів у вигляді сплати штрафу в розмірі 30% від суми заборгованості.

Позиція відповідача про відсутність підстав для нарахування штрафу у зв'язку з відсутністю у додатку №1 до договору термінів оплати продукції судом до уваги не приймається з огляду на те, що трактування відповідачем пункту 7.6 договору, як сплата штрафу лише у разі порушення строків оплати, які мають бути передбачені додатком №1, є помилковою.

Судом відмічається, що порядок розрахунків сторонами обумовлено в розділі 2 договору купівлі-продажу, а терміни оплати продукції сторони погодили у додатку №2 від 17.07.2013р. до договору, змінюючи графік оплати у додаткових угодах №1 від 26.12.2013р. та №2 від 30.05.2014р. Посилання ж у пункті 7.6 договору на додаток №1 свідчить не про терміни оплати, а про перелік та ціну продукції, яка має бути поставлена за цим додатком і за прострочення оплати якої передбачено штраф.

Безпідставним є й посилання відповідача на відсутність у додаткових угодах врегулювання питання відповідальності за порушення термінів оплати продукції, оскільки додаткові угоди не являються окремими договорами, а є лише частинами основного договору, в якому і встановлена відповідальність сторін. До того ж, у додаткових угодах сторони лише змінювали графік оплати продукції, зазначаючи при цьому, що інші умови договору залишаються без змін.

З огляду на викладене вище, суд, погодившись з розрахунком штрафу, вважає обґрунтованими, правомірними й такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 2481361,50 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості нарахування пені, судом враховується частина перша ст. 548 ЦК України, яка уособлює в собі правило відносно того, що виконання зобов'язання забезпечується, якщо це (поряд із законом) встановлено договором.

Відповідальність відповідача за порушення термінів оплати продукції у вигляді сплати пені передбачена у договорі - пунктом 7.4. Між тим, звертається увага на те, що пеня у п. 7.4 передбачена лише за порушення строків здійснення попередньої оплати продукції.

Як вбачається з розрахунку, позивач здійснив нарахування пені лише на ті суми боргу, які відповідач мав здійснити на умовах розстрочення платежу згідно графіку оплати продукції.

Враховуючи те, що у договорі не була передбачена відповідальність у вигляді сплати пені за порушення строків оплати сум на умовах розстрочення платежу, на відповідача не може бути покладена відповідальність у вигляді сплати пені, що нарахована згідно розрахунку позивача.

Доводи позивача про те, що у п. 7.4 договору сталась технічна помилка і пеня передбачалась для всієї суми можливого боргу не заслуговують на увагу з огляду на те, що одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях статей 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Позивач, підписавши договір купівлі-продажу, погодив його умови, між інших, щодо відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, підтвердивши таким чином свою згоду з умовами стосовно можливості нарахування пені за прострочку лише попередньої оплати продукції. До того ж, у матеріалах справи відсутні докази внесення змін до п. 7.4 договору або визнання недійсним в установленному законом порядку пункту 7.4 договору купівлі-продажу.

Крім того, посилання позивача на п. 7.1 договору, зміст якого полягає у наявності відповідальності сторін, визначеної договором та чинним законодавством України, не може розцінюватись як установлення іншої, ніж передбачено п. 7.4. договору відповідальності.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 570619,66 грн. необгрунтована та задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд погоджується з даними нарахуваннями.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 7735120,93 грн. - основного боргу, 2481361,50 грн. - штрафу, 85541,96 грн. - 3% річних, 606292,98 грн. - інфляційних втрат.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 570619,66 грн. - пені належить відмовити.

У клопотанні відповідача про розстрочку виконання рішення суду на суму, яка ним визнається - 8171908,81 грн., необхідно відмовити з огляду на наступне: пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, між іншого, відстрочити або розстрочити виконання рішення. Звертається увага відповідача на те, що останній просить розстрочити лише частину боргу, який ним визнається, без врахування штрафних санкцій, тоді як суд може розстрочити виконання рішення в цілому, а не здійснити розстрочку частини суми.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства „Херсонський машинобудівний завод", м. Херсон до товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька обласна машинно-технологічна станція", м. Красилів про стягнення 7735120,93 грн. - основного боргу, 570619,66 грн. - пені, 2481361,50 грн. - штрафу, 85541,96 грн. - 3% річних, 606292,98 грн. - інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька обласна машинно-технологічна станція" (м. Красилів, вул. Грушевського, 1; код 38720026) на користь товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства „Херсонський машинобудівний завод" (м. Херсон, вул. Тираспільська, 1; код 35788,93 грн. (сім мільйонів сімсот тридцять п'ять тисяч сто двадцять гривень 93 коп.) - основного боргу, 2481361,50 грн. (два мільйона чотириста вісімдесят одну тисячу триста шістдесят одну гривню 50 коп.) - штрафу, 85541,96 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок одну гривню 96 коп.) - 3% річних, 606292,98 грн. (шістсот шість тисяч двісті дев'яносто дві гривні 98 коп.) - інфляційних втрат, 69440,61 грн. (шістдесят дев'ять тисяч чотириста сорок гривень 61 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 570619,66 грн. - пені відмовити.

Повне рішення складено 03 березня 2015 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.