ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 р. Справа № 909/104/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , при секретарі судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця", вул.Гоголя,1, м.Львів,79000

до відповідача: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області вул. Свободи,266, м.Яремче, Івано-Франківська область,78500

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", с.Паляниця, м.Яремче

про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради №178-12/2007 від 06.12.07 в частині продажу земельної ділянки площею 15724,00 кв.м по вул.І.Петраша, 4 у м.Яремче та визнання недійсним договору купівлі-продажу землі

за участю представників сторін:

від позивача: Войцеховська Н.Я. - представник, довіреність № НЮ-24 від 02.01.15

від відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю " Скорзонера": Кричун В.В., довіреність № 03/15 від 03.02.15.

від відповідача - Яремчанської міської ради представники не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

державне територіально-галузеве об"єднання "Львівська залізниця" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Яремчанської міської ради та до товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради №178-12/2007 від 06.12.07 в частині продажу земельної ділянки площею 15724,00 кв.м по вул.І.Петраша, 4 у м.Яремче та визнання недійсним договору купівлі-продажу землі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведенні інвентаризації земель смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" для виготовлення державних актів на право постійного землекористування по відокремленому підрозділу "Івано-Франківська дистанція колії" позивачем виявлено, що у межах м.Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив'язкою до колії на км61км+052м з правої сторони за ходом кілометрів на відстані 16 м від осі колії знаходиться земельна ділянка, продана ТзОВ "Скорзонера" для обслуговування будівель бази відпочинку, в той час як ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 30 м від осі головної колії. Посилаючись на ч.1 ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 68 Земельного кодексу України, ст.23 Закону України "Про транспорт" (які визначають землі залізничного транспорту), Будівельні норми і правила та Плани смуги відведення залізниці 1951 та 1994 років позивач вказує на те, що вказані земельні ділянки частково знаходяться у смузі відведення залізниці, відносяться до земель залізничного транспорту та перебувають у користуванні ДТГО "Львівська залізниця". Додатково зазначає, що План смуги відводу 1994 року погоджений представниками відповідних рад, в тому числі і Яремчанської міської ради, тому, на думку позивача, на час прийняття оскаржуваних рішень міській раді було відомо про межі земельних ділянок смуги відведення залізниці. За таких обставин позивач вважає, що спірна земельна ділянка продана товариству з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" без жодних правових підстав, відтак оскаржуване рішення міської ради є таким, що суперечить чинному законодавству, прийняте з перевищенням наданих повноважень, порушуює право позивача на користування земельної ділянкою, а тому підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та запереченні до відзиву на позовну заяву №ДН-4-2/327 від 02.03.15 (вх.№ 3301/15 від 03.03.15), звернув увагу суду на постанову Вищого господарського суду України від 29.07.14 у справі №907/54/14 з розгляду подібних спорів та зауважив, що залізниця є належним землекористувачем, оскільки на момент виготовлення Плану смуги у 1951 році Земельний кодекс УРСР не передбачав видачу актів на право землекористування, а рішенням Конституційного Суду України від 22.09.05 у справі №5-рп/2005 визнано неконституційними ст.92 та п.6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, якими зобов"язувалося землекористувачів переоформити право власності чи постійного користування земельною ділянкою до 01.01.08.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" у відзиві на позов б/н від 16.02.15 (вх.№2321/15 від 17.02.15) та в судовому засіданні проти позову заперечив. Зокрема, звернув увагу суду на судову практику з розгляду подібних спорів, викладену, у постановах Вищого господарського суду України від 02.10.14 у справі №909/247/14, від 12.11.13 у справі №914/1047/13-г та від 28.02.08 у справі №37/185, та подав клопотання б/н від 02.03.15 (вх.№3156/15 від 02.03.15) щодо долучення до матеріалів справи витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 18.02.15 та листа Держземагентства у м.Яремча №190/05-05/20 від 27.02.15. Посилаючись на зазначені докази, представник відповідача вказує на те, що у державному земельному кадастрі відсутня інформація про державну реєстрацію земельних ділянок Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця", а земельна ділянка товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" (кадастровий номер :04:006:0045) не є суміжною із Державним територіально-галузевим об"єднанням "Львівська залізниця".

Відповідач - Яремчанська міська рада своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлений ухвалами суду від 02.02.15 та 17.02.15, відзиву на позов не подав.

На момент винесення судом рішення заяв та клопотань від відповідача - Яремчанської міської ради не надходило.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд констатує, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача - Яремчанської міської ради належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши представників позивача та відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Згідно рішення Яремчанської міської ради №178-12/2007 від 06.12.07 "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" товариству з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" продано у приватну власність земельну ділянку площею 15724 кв.м по вул. І.Петраша,4 у м.Яремче для обслуговування будівель бази відпочинку.

На підставі зазначеного рішення між відповідачами у справі укладено договір купівлі-продажу землі.

Разом з тим, при проведенні інвентаризації земель смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" для виготовлення державних актів на право постійного землекористування по відокремленому підрозділу "Івано-Франківська дистанція колії" позивачем виявлено, що у межах м.Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив'язкою до колії на км61км+052м з правої сторони за ходом кілометрів на відстані 16 м від осі колії знаходиться земельна ділянка, продана ТзОВ "Скорзонера" для обслуговування будівель бази відпочинку, в той час як ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 30 м від осі головної колії. Про факт та межі зайняття земельних ділянок в смузі відведення залізниці позивачем складено акт обстеження від 05.06.14 року.

Підставою позову позивачем визначено порушення його права на користування земельною ділянкою у смузі відведення залізниці.

За змістом статті 13 Конституції України землі є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 Земельного кодексу України).

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 83 названого Кодексу унормовано, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно з пунктом 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З огляду на наведені правові норми та встановлення судом факту знаходження спірної земельної ділянки у межах міста Яремче, суд констатує, що Яремчанська міська рада наділена необхідними повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначено способи захисту прав на земельні ділянки : держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, за якими спірне рішення Яремчанської міської ради може бути визнане недійсним (незаконним), виходячи з приписів статті 21 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між відповідачами у справі, суд констатує наступне.

В силу ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивачем не подано суду доказів та не доведено жодними засобами доказування недійсності спірного правочину, відтак правові підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між Яремчанською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" на підсставі рішення Яремчанської міської ради №178-12/2007 від 06.12.07 "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності", у суду відсутні.

Водночас, згідно ст.68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Частиною 1 ст.65 Земельного кодексу України встановлено, що землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про залізничний транспорт" створення, реорганізація, ліквідація та визначення територіальних меж залізниць, призначення і звільнення їх керівників здійснюються рішеннями Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким документом вважається державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З вищенаведених норм випливає, що вимагати захисту порушених прав на землю має право власник чи користувач земельної ділянки, чиї права на землю оформлені та зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Вилучення земельних ділянок також здійснюється за згодою землекористувача, право користування якого оформлене та зареєстроване у встановленому законодавством порядку.

Проте, на момент прийняття Яремчанською міською радою спірного рішення Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО "Львівська залізниця" був відсутній і державної реєстрації не проходив. В матеріалах справи відсутні докази оформлення ДТГО"Львівська залізниця" чи її відокремленими підрозділами у встановленому законодавством порядку права постійного користування чи права оренди спірною земельною ділянкою шляхом отримання Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чи укладення договору оренди земельної ділянки, а тому, виходячи із приписів ст. 125 ЗК України право постійного користування вказаною земельною ділянкою у ДТГО "Львівська залізниця" не виникло, відтак погодження позивачем вилучення її частини законом не вимагалося, що спростовує відповідні посилання позивача.

Твердження позивача про те, що виготовлення та отримання державних актів на землю на час облаштування залізничного полотна і смуги відведення не передбачалося діючим на той час законодавством, спростовуються, зокрема, п. п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963р., які містять прямі вимоги щодо обов'язковості складення документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування землею підрозділами залізниць. На підставі зазначеної інструкції "Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода", затвердженої МШС 01.11.55, на яку посилається позивач, втратила чинність. Посилання позивача в обґрунтування своєї позиції на "Положение о землях, предоставленных транспорту", затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933р., також є безпідставним, оскільки п. 10 цього положення регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством союзних республік.

Крім того, суд констатує, що статтею 10 Закону СРСР від 13.12.1968р. "Об утверждении основ законодательства Союза ССР и союзных республик" передбачалась обов'язковість оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користування наданою земельною ділянкою до видачі державного акту.

Прийнята на зміну постанові ВЦВК й РНК УСРР від 23.09.1925р. постанова РМ УРСР №136 від 20.03.1984р. "Про затвердження Положення про землі міст і селищ міського типу Української РСР" також містила аналогічні вимоги.

Як зазначалося вище, доказів оформлення та реєстрації прав позивача на землю у встановленому законодавством порядку матеріали справи не містять.

Подані позивачем Плани смуги відведення залізниці 1951 та 1994 років не приймаються судом до уваги, оскільки вказані документи не є належними доказами, що підтверджують право користування позивача спірною земельною ділянкою.

Таким чином, позивач невправі вимагати захисту своїх порушених прав на землю як належний землекористувач в порядку ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд у своїй практиці (зокрема, постанови Вищого господарського суду України у справах №914/1047/13-г, №926/1079/13-г та №909/247/14).

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В контексті наведеного, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, залишити за позивачем.

Керуючись ст.13, 124 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 12, 65, 68, 83, 125, 126, ч.2 ст.152, ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, ч.1 ст.21, 203, 215 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.4 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.ст. 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця" до Яремчанської міської ради та до товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради №178-12/2007 від 06.12.07 в частині продажу земельної ділянки площею 15724,00 кв.м по вул.І.Петраша, 4 у м.Яремче та визнання недійсним договору купівлі-продажу землі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.03.15

Суддя Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 06.03.15