КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2015 р. справа№ 911/3973/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Єгоров В.С.

відповідача - Колесник Т.А.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2014 р.

у справі № 911/3973/14 (суддя - Заєць Д.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

про стягнення 21 136 704,88 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось з позовом до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3677-ВТЕ(Р)-17 у розмірі 17 206 135,65 грн, 2 124 570,48 грн інфляційних втрат, 298 764,32 грн 3% річних, 1 507 234,43 грн пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.11.2014 р. у справі № 911/3973/14 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 16 295 048,97 грн заборгованості, 1 491 086,25 грн пені, 295 193,57 грн 3% річних, 2 124 570,48 грн інфляційних втрат; в іншій частині позову відповлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 25.11.2014 р. у справі № 911/3973/14, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про повну відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що договір купівлі-продажу природного газу № 13/3677-ВТЕ(Р)-17 від 29.11.2013 р. було укладено відповідно до методики Міністерства палива та енергетики № 288 від 15.07.2010 р., яка не узгоджується з нормативними актами, що мають вищу юридичну силу, зокрема, з постановою НКРЕ від 13.07.2010 р. № 813 та нормами постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869, оскільки зазначена методика передбачає, що підприємства теплоенергетики визначають обсяги природного газу за ціною, встановленою для виробництва теплової енергії на потреби населення, тільки з урахуванням корисного відпуску теплової енергії, а не виробництва теплової енергії для потреб населення з врахуванням технологічних втрат теплової енергії в мережах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/3973/14, а розгляд справи призначено на 27.01.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 р. розгляд справи відкладено до 12.02.2015 р. через неявку представника відповідача.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 р. у зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. у відпустці, для розгляду справи № 911/3973/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Буравльов С.І., судді - Андрієнко В.В., Руденко М.А.

У судовому засіданні 12.02.2015 р. було оголошено перерву до 26.02.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2015 р. у зв`язку з виходом судді Шапрана В.В. з відпустки, для розгляду справи № 911/3973/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Буравльов С.І., судді - Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3677-ВТЕ(Р)-17 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у листопаді-грудні 2013 р. газ обсягом до 4 368,061 тис. куб.м, спожитий покупцем у період жовтень-грудень 2012 р.

Як передбачено п. 3.3 договору, протягом 3 днів з моменту підписання даного договору покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця по два примірники актів приймання-передачі газу, у яких зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

У відповідності до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному у пункті 3.3 договору.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується підписаними уповноваженими сторонами позивача та відповідача актами приймання-передачі природного газу від 17.12.2013 р., на загальну суму 20 362 747,21 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, за твердженням позивача, оплатив поставлений товар частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 17 206 135,65 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, що передбачено вказаною нормою.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий та неоплачений газ у розмірі 17 206 135,65 грн за період з 21.12.2013 р. по 20.06.2014 р.

Встановлено, що відповідачем здійснювалась часткова оплата суми боргу після 20.06.2014 р., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- № 722 від 23.06.2014 р. на суму 180 868,95 грн;

- № 724 від 24.06.2014 р. на суму 116 517,28 грн;

- № 726 від 25.06.2014 р. на суму 56 951,53 грн;

- № 728 від 26.06.2014 р. на суму 96 815,41 грн;

- № 730 від 27.06.2014 р. на суму 60 894,85 грн;

- № 732 від 01.07.2014 р. на суму 37 106,30 грн;

- № 734 від 02.07.2014 р. на суму 63 788,23 грн;

- № 777 від 05.08.2014 р. на суму 54 505,29 грн;

- № 779 від 06.08.2014 р. на суму 3 874,20 грн;

- № 781 від 07.08.2014 р. на суму 54 448,00 грн;

- № 783 від 08.08.2014 р. на суму 53 684,90 грн;

- № 785 від 11.08.2014 р. на суму 9 685,35 грн;

- № 787 від 12.08.2014 р. на суму 79 626,62 грн;

- № 789 від 13.08.2014 р. від 8 405,37 грн;

- № 791 від 14.08.2014 р. від 33 914,40 грн;

Таким чином, відповідачем було сплачено 911 086,68 грн, які не врахував позивач, а тому його заборгованість за отриманий газ становить 16 295 048,97 грн.

Враховуючи те, що позивач виконав свої зобов'язання за договором з поставки товару у повному обсязі, а відповідач виконав взяті на себе зобов'язання з оплати товару лише частково, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості у сумі 16 295 048,97 грн.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 507 234,43 грн пені за період з 21.12.2013 по 20.06.2014 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Із розрахунку позивачем пені вбачається, що останній включив у розрахунок дату оплати у період прострочених днів.

Як передбачено п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р., день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення.

Разом з тим, часткова сплата основного боргу була здійснена відповідачем поза періодом нарахування штрафних санкцій (після 20.06.2014 р.), а тому для розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3% річних береться сума основного боргу заявлена позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 1 491 086,25 грн за період з 21.12.2013 по 20.06.2014 р., розмір її перерахований судом, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 2 124 570,48 грн втрат від інфляції та 298 764,32 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 124 570,48 грн втрат від інфляції є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, їх розмір перевірений судом та відповідає вимогам чинного законодавства.

Однак, розмір 3% річних, нарахований позивачем неправильно, згідно з розрахунком, здійсненим судом, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 295 193,57 грн.

Доводи скаржника про те, що договір купівлі-продажу природного газу № 13/3677-ВТЕ(Р)-17 від 29.11.2013 р. було укладено відповідно до методики Міністерства палива та енергетики № 288 від 15.07.2010 р., яка не узгоджується з нормативними актами, що мають вищу юридичну силу, визнаються судовою колегією необгрунтованими, оскільки вищезазначений договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржений, а тому підлягає виконанню обома сторонами.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2014 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2014 р. у справі № 911/3973/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3973/14 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран