ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.03.2015 Справа № 920/73/15

За позовом: Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ДОНІКС», м. Донецьк,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми,

про стягнення 130 252 грн. 48 коп.,

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача: Ротару М.І., довіреність б/н від 03.01.2015 року,

від відповідача: не з'явився.

У засіданні брали участь: секретар судового засідання - Т.Д. Бублик.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 104 115 грн. 36 коп. боргу, 23113 грн. 61 коп. інфляційних втрат, 3023 грн. 51 коп. 3% річних за неналажне виконання відповідачем укладеного між сторонами 24.04.2012 року договору поставки № 3/124/12-50/1.

Позивач в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, проте подав клопотання від 05.03.2015 року про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи, в якому зазначає, що:

- у зв'язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем, останнім була подана позовна заява про стягнення заборгованості;

- оскільки, місцем реєстрації позивача є місто Донецьк, то існує реальна можливіть того, що представник позивача не може з'явитись на території України з його причетності до терористичної діяльності чи інших незаконних дій;

- у випадку задоволення судом позовних вимог позивача, відповідач буде вимушений виконати рішення господарського суду та перерахувати кошти на рахунок позивача, який знаходиться на території, тимчасово підконтрольній терористичним організаціям, та можливо причетний до їх фінансування. Тому, з метою недопущення фінансування тероризму, для проведення перевірки відносно позивача Управлінням СБУ у Сумській області, відповідач просить суд відкласти розгляд справи та продовжити строк її розгляду.

Проте, суд дійшов висновку, що вищезазначене клопотання відповідача не обгрунтоване та таке, що не підлоягає задоволенню, оскільки:

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищезазначене положення стосується і клопотань, які повинні бути мотивовані та підтверджені доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року) кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Вина особи у вчиненні кримінального правопорушення встановлюються у встановленому законом порядку та відповідними органами (слідчими, прокуратурою, судом).

Згідно до ст. 35 ГПК вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду, що розглядає правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Між сторонами виникли господарські відносини - 24.04.2012 року укладений договір поставки № 3/124/12-50/1.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що стосовно посадових осіб позивача, які мають відношення до виконання господарського договору по даній справі, порушено будь-які кримінальні провадження або є вирок чи постанова суду.

Отже, позиція відповідача грунтується лише на припущеннях, жодних належних та допустимих доказів відповідачем не надано.

Крім того, є неправомірним посилання відповідача на те, що у випадку задоволення судом позовних вимог позивача, відповідач буде вимушений виконати рішення господарського суду та перерахувати кошти на рахунок позивача, оскільки позивач не має жодних правових підстав ставити прийняття рішення суду та його зміст у залежність від будь-яких обставин, які, на його думку, мають місце, оскільки, відповідно до ст. 43 ГПК, саме господарський суд оцінює докази, а не сторони по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, клопотання відповідача про відкладення рогляду справи є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Крім того, суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи відповідачу можливість обгрунтувати позицію по справі, однак відповідач таким правом не скористався, доказів по суті спору не надав.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2012 року між сторонами було укладено договір поставки № 3/124/12-50/1 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов'язується поставити відповідачу та передати у власність, а відповідач - прийняти та оплатити продукцію, яка зазначена в специфікаціях до Договору.

26.04.2012 року, 22.06.2012 року, 02.07.2012 року, 30.08.2012 року, 03.12.2012 року, 15.04.2013 року між сторонами були підписані специфікації до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з травня 2012 року по грудень 2013 року, на виконання умов Договору, позивач поставив на адресу відповідача продукцію на загальну суму 3 470 109 грн. 83 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи та підписаними сторонами видатковими накладними, а саме: 278/з, 290/з, 302/з, 318/3, 335/з, 361/3, 392/3, 405/з, 438/з, 454/з, 476/з, 498/з, 517/з, 535/з, 536/з, 556/з, 574/з, 600/з, 607/з, 629/з, 651/з, 668/з, 682/з, 701/з, 717/з, 730/з, 749/з, 763/з, 782/з, 790/з, 810/з, 820/з, 839/з, 847/з, 83/з, 103/з, 122/з, 134/з, 135/з, 209/з, 540/з, 287/з, 301/з, 394/з, 364/з, 347/з, 415/з, 434/з, 446/з, 447/з, 517/з, 701/з, 749/з, 780/з (а.с. 27-246).

Крім того, факт поставки підтверджується підписаними сторонами товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товару з боку відповідача (а.с. 27-246, 1 том).

Продукція відповідачем була отримана без заперечень. Також жодних заперечень стосовно якості, кількості, тощо відповідач ні позивачу, ні суду не надавав.

Згідно до п. 3.2 Договору при поставці товару партіями оплата чатинами допускається. Оплата за товар здійснюється відповідачем банківським перерахунком грошових коштів на поточний рахунок відповідача: 20% передплата на протязі 5 днів після отримання рахунку, інші 80% на протязі 7-10 банківських днів з момента отримання товара.

Позивач виставив рахунки на суму 3 470 109 грн. 83 коп. Відповідач, в період з травня 2012 року по грудень 2013 року, оплатив позивачу товар частково, а саме сплатив 3 365 994 грн. 47 коп. (виписки з банківського рахунку позивача а.с. 1-52, 2 том).

Позивач 30.09.2014 року звертався до відповідача з претензією (отримана відповідачем 07.10.2014 року), в якій вимагав відповідача сплатити 104 115 грн. 36 коп. боргу (розрахунок суми боргу а.с. 10-11).

Однак, відповідач не сплатив позивачу 104 115 грн. 36 коп., а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено правило, згідно якого суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд дійшов висновку, що основна заборгованість відповідача в розмірі 104115 грн. 36 коп. підтверджується матеріалами справи, відповідач ні аргументованих заперечень про причини ухилення від виконання господарського зобов'язання, ні доказів сплати боргу не подав, у клопотанні від 05.03.2015 року фактично визнав факт заборгованості перед позивачем, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3023 грн. 51 коп. 3% річних та 23113 грн. 61 коп. інфляційних втрат, за період з 01.01.2014 року по 29.12.2014 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як факт прострочення виконання грошового збов'язання відповідачем встановлений судом, то задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 3023 грн. 51 коп. 3% річних та 23113 грн. 61 коп. інфляційних втрат, за період з 01.01.2014 року по 29.12.2014 року.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК витрати по сплаті судового збору понесені позивачем покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) на користь Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ДОНІКС» (вул. Куйбишева, 44, м. Донецьк, 83102, ) 104115 грн. 36 коп. боргу, 23113 грн. 61 коп. інфляційних втрат, 3023 грн. 51 коп. 3% річних, 2605 грн. 05 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.03.2015 року.

Суддя О.Ю. Резніченко