КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 925/1951/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Філімонова І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.12.14року (повний текст якого складено 15.12.14року)

у справі №925/1951/14 (суддя -А.Д.Пащенко)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго"

про стягнення 818 288 грн. 94 коп.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду Черкаської області передані вимоги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" про стягнення 818 288 грн. 94 коп., зокрема 113 299 грн. 97 коп. пені за прострочення сплати коштів за отриманий газ відповідно до договору купівлі - продажу природного газу № 178-БО-36 від 10.07.2012 в період з 18.05.2013 по 13.07.2013, 536 264 грн. 61 коп. інфляційних втрат за червень 2013-травень 2014 року та 168 724 грн. 36 коп. три проценти річних за період з 18.05.2013 по 04.07.2014 за прострочення виконання зобов'язання щодо оплати вартості спожитого газу в установлені в договорі строки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням господарського суду від 20.08.2012 у справі № 925/1019/13 з відповідача стягнуто борг за отриманий по вказаному договору газ та пеню, штраф, інфляційні втрати і три проценти річних за прострочення розрахунку, однак відповідач і після прийняття рішення суду продовжував допускати прострочення сплати коштів, у зв'язку з чим позивач пред'явив до стягнення відповідні нарахування за послідуючі періоди.

Рішенням господарського суду Черкаської області по справі № 925/1951/14 від 11.12.2014 р. позов задоволено частково.

Стягнуто Стягнути з комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" (18000, м. Черкаси, вул. О. Дашковича, 62, ідентифікаційний код 02082522) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) - 84 974 грн. 98 коп. (сто тринадцять тисяч двісті дев'яносто дев'ять гривень 97 копійок) пені, 536 264 грн. 61 коп. (п'ятсот тридцять шість тисяч двісті шістдесят чотири гривні 61 копійку) інфляційних втрат, 168 724 грн. 36 коп. (сто шістдесят вісім тисяч сімсот двадцять чотири гривні 36 копійки) три проценти річних, 16 365 грн. 78 коп. (шістнадцять тисяч триста шістдесят п'ять гривень 78 копійок) судового збору. В частині стягнення 28 324 грн. 99 коп. пені у позові відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 року № 925/1951/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 28 324,99 грн. пені, та прийняти нове рішення, яким наведені позовні вимоги задовольнити у заявленому розмірі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Черкаської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року було прийнято апеляційну скаргу та порушено провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді - Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2015 року.

Апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 року № 925/1951/14 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 28 324,99 грн. Пені та прийняти нове рішення в цій частині, яким наведені позовні вимоги задовольнити у заявленому розмірі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 року № 925/1951/14.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як було вірно встановлено судом першої інстанції Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець за договором, позивач у справі) та комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" (Покупець за договором, відповідач у справі) уклали договір купівлі - продажу природного газу № 178-БО-36 від 10 липня 2012 року (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до пункту 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Судом встановлено, що на виконання Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 23 939 301 грн. 03 коп. по актах приймання - передачі природного газу від 31.08.2012, 30.09.2012, 26.11.2012, 27.11.2012, 30.11.2012, 31.12.2012. Відповідачем було сплачено кошти в сумі 18968809 грн. 43 коп., залишок заборгованості відповідача складав 4970491 грн. 60 коп.

Відповідно до ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно з ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.08.2012 у справі № 925/1019/13 було стягнуто з комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 4970491 грн. 60 коп. основного боргу за спожитий природний газ, 283739 грн. 21 коп. пені, 293447 грн. 48 коп. 7% штрафу, 33632 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 75663 грн. 79 коп. 3 % річних

На момент подання даного позову, відповідач рішення Господарського суду Черкаської області № 925/1019/13 від 20.08.2012 р. у повному обсязі не виконав, що останнім не спростовано належними доказами.

Зважаючи на вказане, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 113 299 грн. 97 коп. пені, 536 264 грн. 61 коп. інфляційних втрат, 168 724 грн. 36 коп. три проценти річних, нарахованих на суму заборгованості, стягнутої за вище зазначеним рішенням.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.08.2012 у справі № 925/1019/13 встановлено господарське правопорушення, яке полягало у невиконанні прийнятих на себе зобов'язань за господарським договором в частині строків оплати за поставлений газ, у зв'язку з чим, стягнуто з відповідача 4970491 грн. 60 коп. основного боргу за спожитий природний газ, 283739 грн. 21 коп. пені, 293447 грн. 48 коп. 7% штрафу, 33632 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 75663 грн. 79 коп. 3 % річних.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Водночас, пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що: «саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому позивач правомірно звернувся до суду з вимогою стягнення штрафних санкцій та втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів після постановлення судового рішення № 925/1019/13.

Відповідно до статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2012 у справі № 925/1019/13 на момент звернення позивача з даним позовом до суду, колегія суддів здійснивши власний арифметичний, вважає вірним висновок місцевого господарського суду про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 84 974,98 грн. - пені, 536 264,61 грн. - інфляційних втрат, 168 724, 36 грн. - 3% річних.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частково відмовляючи у стягненні пені у розмірі 28 324,99 грн., суд зазначив, що з урахуванням встановлених судом обставин щодо розміру простроченого зобов'язання, стану його виконання на час розгляду справи судом, відсутності даних про заподіяння позивачу у зв'язку з цим збитків, виходячи зі співрозмірності сум прострочення і штрафних санкцій, інтересів сторін, фінансового стану відповідача, суд відповідно до вимог ст. 233 ГК України вважає можливим зменшити розмір належного з відповідача на користь позивача на 25 % тобто на 28 324, 99 грн.

Згідно п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Мотивуючи судове рішення в частині зменшення штрафних санкцій, місцевий господарський суд виходив з оцінки ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором, майнового стану сторін, не лише майнових, але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу, добровільного усунення порушення умов договору (повне погашення суми основного боргу). При цьому судом першої інстанції взято до уваги матеріальний та фінансовий стан відповідача.

За таких обставин, судом попередньої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ПАТ " НАК "Нафтогаз України" не погоджується з постановленим у справі судовим актом лише в частині часткової відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та посилається при цьому на порушення судами приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України та ст. 83 ГПК України.

Застосування положень п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, встановлення розміру зменшення є правом суду та застосовується ним виходячи з обставин справи, з врахуванням всіх її обставин, та ґрунтуючись на внутрішньому переконанні суду щодо встановлення достатнього розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Правовий аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Разом з тим, зазначеними правовими нормами передбачено право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, тому посилання скаржника на порушення судами даних норм, слід залишити поза увагою суду.

Аналогічні правові позиції були висловлені у постановах Вищого господарського суду від 19 грудня 2012 р. справа № 5023/3165/12, від 19 грудня 2012 р. справа №5019/1287/12, від 24 жовтня 2012 р. справа № 5/055-12.

З огляду на вищенаведені обставини колегія суддів не вбачає об'єктивних підстав для скасування рішення першої інстанції в частині відмови у стягненні пені у заявленому позивачем до стягнення розмірі.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 року № 925/1951/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1951/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова