ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 916/4419/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Шевченко В. В., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Заболотна С.В. (за довіреністю),

від відповідача - Ковальчук Р.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ»

на рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2015

у справі № 916/4419/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-РЕНЕСАНС»

до Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ»

про стягнення 263 434,59 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 10.03.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-РЕНЕСАНС» (далі - Товариство, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення суми основного боргу 120 801, 20 грн., штрафу - 120 801,20 грн., 3 % річних - 3 104,94 грн., інфляційних втрат - 18 727,25 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 5 268, 69 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення умов договору реструктуризації боргу відповідачем не виконано в повному обсязі грошове зобов'язання, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.01.2015 позов Товариства задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що наявні в справі матеріали засвідчують обґрунтованість позовних вимог. Так, судом встановлено наявність невиконання відповідачем умов договору від 18.03.2013 про реструктуризацію заборгованості по договору про закупівлю послуги з видалення твердих побутових відходів за державні кошти №41/3/11 від 18.07.2011, а саме не проведення Підприємством оплати у встановлені договорами строки, згідно порядку оплати передбаченого п. 2.1. договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення штрафу у розмірі 120 801,20 грн. скасувати в зв'язку зі спливом позовної давності.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду ухвалене при недоведених обставинах та при неправильному застосуванні судом норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного та необґрунтованого рішення.

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

10.03.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких Товариство вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, а доводи скаржника безпідставними та надуманими, у зв'язку з чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2015 надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

В судовому засіданні 10.03.2015, представник позивача надала пояснення, проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.03.2013 між Підприємством (Замовник) та Товариством (Учасник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості по договору про закупівлю послуг з видалення твердих побутових відходів за державні кошти №41/3/11 від 18.07.2011, за умовами якого предметом договору є реструктуризація заборгованості Замовника по оплаті послуги з видалення твердих побутових відходів за державні кошти від 18.07.2011 в сумі 172 801,20 грн.

На період реструктуризації боргу Учасник призупиняє нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості. Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі проводити сплату утвореної заборгованості відповідно до умов даного договору. У разі несплати суми заборгованості згідно порядку оплати відповідно п.2.1, або порушення строку сплати більш ніж двох платежів Замовник сплачує Учаснику штраф у розмірі 100% від загальної суми несплати (п. п. 2.2., 3.3.2., 5.1. договору).

Так, господарським судом вірно встановлено, що у зв'язку з несплатою згідно графіка розстрочки по договору у Підприємства виникла заборгованість перед Товариством на загальну суму 120 801,20 грн., а саме: 01.07.2013 на суму 7 600,40 грн.; 01.08.2013 на суму 11 520,08 грн.; 01.09.2013 на суму 9 520,08 грн.; 01.10.2013 на суму 11 520,08 грн.; 01.11.2013 на суму 11 520,08 грн.; 01.12.2013 на суму 11 520,08 грн.; 01.01.2014 на суму 11 520,08 грн.; 01.02.2014 на суму 11 520,08 грн.; 01.03.2014 на суму 11 520,08 грн.; 01.04.2014 на суму 11 520,08 грн.; 01.05.2014 на суму 11 520,08 грн.

Пунктами 4.1., 4.2. договору про реструктуризацію заборгованості передбачено, що учасник в односторонньому порядку розриває цей договір та направляє Замовнику письмове повідомлення у разі порушення оплати графіка заборгованості встановленого цим договором. Договір вважається розірваним з дати направлення Замовнику відповідного повідомлення рекомендованим листом з повідомленням.

20.10.2014 позивачем на адресу Замовника було відправлене повідомлення про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості, про що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2015.

Відповідно до п. 5.2. договору, у разі розірвання цього договору у відповідності з п.4.1, нарахування штрафних санкцій поновлюється з моменту призупинення їх нарахування по договору про закупівлю послуг з видалення твердих побутових відходів за державні кошти №41/3/11 від 18.07.2011

Отже, станом на момент прийняття рішення господарським судом основна сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 120 801,20 грн.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, правомірною є вимога позивача щодо стягнення з відповідача основної суми в розмірі 120 801, 20 грн., яка підставно була задоволена господарським судом.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 120 801,20 грн. судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Приписами ст. 216, ч.1 ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст. 217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф (ч.1 ст. 230 ГК України).

Господарським судом вірно встановлено наявність не проведення Підприємством оплати у встановлені договорами строки, згідно порядку оплати передбаченого п. 2.1. договору, а згідно з п. 5.1. договору, у разі несплати суми заборгованості або порушення строку сплати більш ніж двох платежів, Замовник сплачує Учаснику штраф у розмірі 100% від загальної суми несплати, тому суд першої інстанції перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, правомірно задовольнив позовну вимогу в частині стягнення штрафу у розмірі 120 801,20 грн., з даним висновком погоджується судова колегія.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 3 104,94 грн. за період з 01.07.2013 по 15.10.2014 та індексу інфляції у розмірі 18 727,25 грн. за період з 01.07.2013 по 15.10.2014.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок 3% річних та індексу інфляції, зроблено арифметично і методологічно вірно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно задоволено вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 18 727,25 грн. та 3 % річних в сумі - 3 104,94 грн.

Судова колегія не погоджується з доводами апелянта, що Товариство нарахувало суму штрафу з порушенням строків позовної давності, встановлених чинним законодавством, на підставі наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 256, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 261, п. п. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив на рахунок позивача у ПАТ «Марфін Банк» грошові кошти згідно графіку розстрочки заборгованості по договору про реструктуризацію 05.04.2013 у розмірі 50 000, 00 грн. (перший платіж) та 05.09.2013 у розмірі 2 000,00 грн. (другий платіж), що підтверджується довідкою банку №214-01/12 від 05.12.2014.

Отже, судова колегія вважає, що відповідач не порушив строк двох платежів (передбачений п.5.1. договору), згідно договору, та заплатив першим платежем суму боргу за чотири місяця (по червень 2013 року включно) та більше ніж половину боргу за липень 2013 року першим платежем. Другий платіж був 05.09.2013 отже, у зв'язку з несплатою коштів до 30 листопада ( сплата більше ніж двох платежів) перебіг строку позовної давності почався з грудня 2013 року. Позивач строк позовної давності не пропустив в частині стягнення штрафу та звернувся до суду своєчасно у листопаді 2014 року.

З аналізу наведених правових положень цивільного кодексу України вбачається, що позивачем, не пропущений строк позовної давності, а тому до спірних правовідносин не застосовуються правила Цивільного кодексу України, а саме ст.ст. 257, 261, 267 цього Кодексу. Відповідач сплатив другий платіж 05.09.2013, отже згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався та почався заново, адже відповідач визнав свій борг.

Щодо доводів апелянта, що господарський суд мав право зменшити розмір штрафу з урахуванням обставин справи, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що дійсно суд має право на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України зменшити розмір штрафу, однак апелянтом не наведено жодних обставин, які свідчать про винятковість ситуації, або ж про відсутність можливості сплати штрафу, не надано доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, а часткова оплата відповідачем суми заборгованості свідчить про платоспроможність останнього.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.03.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Шевченко В.В.

Ярош А.І.