РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №908/6301/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька механізована колона № 1»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс»
про визнання договору недійсним
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Черепанцева А.О. (за дов. № 3001/1 від 30.01.2015); від відповідача - не з'явився.

встановив:

29.12.2014 позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізька механізована колона № 1», звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою від 25.12.2014 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс» про визнання недійсним договору субпідряду № Г2910/12-3 від 29.10.2012.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до оспорюваного договору субпідряду сторонами не укладалися відповідні кошториси та, крім того, відповідачем не підтверджено відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначив про відсутність у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання та виконання договору в установленому законодавством порядку та послався на погоджених сторонами у справі істотних умов договору субпідряду, а саме ціни договору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.12.2014 справу № 908/6301/14 у відповідності до ст.ст. 15,17 Господарського процесуального кодексу України направлено за територіальною підсудністю до господарського суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача у справі. Автоматичним розподілом справ у господарському суді м. Києва справу № 908/6301/14 передано для розгляду судді Демидову В.О.
Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.01.2015 суддя Демидов В.О. прийняв справу до провадження та призначив до розгляду у судовому засіданні на 02.02.2015.

У судове засідання 02.02.2015 прибув представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 02.02.2015 не з'явився, причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Розгляд справи відкладено на 23.02.2015.

Представник відповідача в судове засідання 23.02.2015 вдруге не прибув, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням № 030. Відзив та витребувані судом документи не надав.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справи за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

29.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізька механізована колона № 1» (ділі - позивач, генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс» (далі - відповідач, субпідрядник) укладено договір № Г2910/12-3 (далі - договір), відповідно до умов п. п. 1.1, 1.2 якого підрядник зобов'язується виконати роботи, а саме: реконструкцію ПЛ-35 кВ «Бобровиця - Петрівське» в Чернігівській області, а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Пунктом 1.3 договору визначено, що обсяг виконуваних за цим договором робіт визначений в кошторисній документації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.1.1 договору, загальна вартість робіт, що доручається субпідряднику за договором, визначається на підставі договірної ціни (додаток № 1), що додається до договору, яка є невід'ємною частиною цього договору і складається з :

- вартості робіт: 3682940,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 613823,33 грн.;

- вартості матеріалів: 398427,60 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 66404,60 грн.;

- вартості генпідрядних послуг (складають 3% від вартості робіт), які виключаються з вартості робіт: 116 095,14 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 19349,19 грн.

Договірна ціна з врахуванням генпідрядних послуг складає 3965272,47 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 660878,75 грн.

Згідно п. п. 2.3.1, 2.4 договору, генпідрядник зобов'язується здійснити оплату протягом 180 календарних днів з дня підписання актів здачі-приймання виконаних робіт та при наявності податкової накладної; розрахунки здійснюються генпідрядником шляхом перерахування на розрахунковий рахунок субпідрядника грошових коштів в національній валюті України.

Субпідрядник зобов'язується виконати роботи протягом 90 календарних днів (п. 3.1 договору).

При цьому, п. 5.1 договору встановлено, що субпідрядник надає генпідряднику акт здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт з урахуванням зняття послуг ген підряду (після завершення кожного етапу робіт). Акт здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт має бути підписаний протягом 5-ти днів з моменту надання його генпідряднику.

Пунктом 8.7 договору визначено строк дії договору з моменту підписання - 29.10.2012 та до 31.12.2012, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Cтаттею 837 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Обґрунтовуючи свою вимогу про визнання договору недійсним, позивач зазначає, що договір № Г2910/12-3 від 29.10.2012 не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки його сторонами не досягнуто згоди з усіх його істотних умов, зокрема, ціни договору (внаслідок відсутності кошторису) та, крім того, відсутністю у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення та виконання договору.

Відповідно до частини другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його суттєвих умов. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Фактично заявляючи позовну вимогу про визнання укладеного сторонами договору недійсним, позивач посилається на обставини, які за своїм правовим змістом можуть лише свідчити про факт неукладення договору, а не про його недійсність.

Як зазначалося раніше, за умовами укладеного договору на відповідача покладено обов'язок виконати роботи, а саме реконструкцію ПЛ-35 кВ «Бобровиця - Петрівське» в Чернігівській області, а на замовника - прийняти і оплатити такі роботи.

Як визначено ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України, ціна роботи у договорі підряду виключає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Складання кошторису є виключно правом, а не обов'язком сторін, що чітко визначено положеннями ст. 844 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.1.1 договору загальна вартість робіт, що доручається субпідряднику за договором, визначається на підставі договірної ціни (додаток № 1 до договору). Сторони чітко визначили, що ціна договору складається з вартості робіт - 3682940,00 грн. з ПДВ, вартості матеріалів - 398427,60 грн. з ПДВ, вартості генпідрядних послуг - 116 095,14 грн. з ПДВ. Договірна ціна з врахуванням генпідрядних послуг чітко визначена сторонами у розмірі 3965272,47 грн. з ПДВ.

Факт належного виконання відповідачем підрядних робіт з реконструкції об'єкта за договором № Г2910/12-3 від 29.10.2012 та прийняття їх позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2013 року від 28.03.2013 на суму 2 019 070,76 грн., актом передачі змонтованого обладнання за березень 2013 року від 28.03.2013 року на суму 186 897,60 грн., довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2013 року, актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2013 року від 26.06.2013 року на суму 1 547 774,11 грн., актом приймання змонтованого обладнання за червень 2013 року від 26.06.2013 року на суму 211 530,00 грн., довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2013 року, податковими накладними № 10 від 31.10.2012, № 664 від 28.12.2012, № 846 від 26.06.2013, а також їх оплатою позивачем в повному обсязі, про що свідчать виписки банку від 31.10.2012, від 28.12.2012, від 07.08.2013 та від 13.09.2013.

Таким чином, ціна договору субпідряду його сторонами погоджена у встановленому законом порядку, крім того, договір № Г2910/12-3 від 29.10.2012 виконаний.

Таким чином, з зазначеної позивачем підстави неукладення сторонами договору кошторису договір не може бути визнаний недійсним.

Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 названого Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач в розумінні зазначених процесуальних норм не довів та не надав суду належних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких спірний договір має бути визнаний недійсним.

При цьому, вирішуючи питання про недійсність оспорюваного договору з мотивів підписання його відповідачем без необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання та виконання, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Позивачем не доведено відсутності у представника відповідача - директора Вєрєіна І.В., станом на дату укладення спірного договору повноважень на підписання вказаного правочину.

Відсутність факту підтвердження відомостей про юридичну особу відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на дату подання даного позову не є доказом відсутності повноважень представника відповідача на підписання угод у розумінні ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України станом на дату укладення спірної угоди. З урахуванням викладеного вказані доводи позивача є безпідставними та судом до уваги не приймаються.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 23.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 02.03.2015.

Суддя В.О. Демидов