КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа№ 910/24510/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Ільєнок Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Глотова С.О. - представник за довіреністю,

від третьої особи: представник не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014р.

у справі №910/24510/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус КМНО Шевчук Зоя Миколаївна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамед" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (далі-відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 1426 від 11.07.2014, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не визнає заборгованості перед відповідачем у розмірі, який зазначається у виконавчому написі, та вказує на ненадіслання відповідачем позивачу копії рахунку з відміткою про непогашення заборгованості. Також позивач вказує, що третьою особою було невірно визначено пункт переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, та що Договір не був нотаріально посвідчений, а майно, передане відповідно до Договору, не є заставленим майном, тому третьою особою при вчиненні виконавчого напису на думку позивача було порушено ст. 87 Закону України "Про нотаріат", а також вчинено його на підставі документів, які не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі №910/24510/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 10.12.2014р., позивач звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать матеріали справи. Однак, позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

27.02.2015р. від третьої особи до суду надійшло клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Враховуючи зазначене клопотання та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представника позивача та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, судова колегія встановила наступне:

15.11.2013 між Департаментом комунальної власності м. Києва, як орендодавцем, позивачем, як орендарем, а також відповідачем, як підприємством, був укладений договір № 1412 оренди нежилого приміщення (далі - Договір) площею 154,20 кв.м., яке знаходиться в м. Києві по вул. Приозерна, 2-А, та яке було фактично передано в користування орендарю на підставі акта приймання-передачі 15.11.2013.

У відповідності до ч.6 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" стягнення заборгованості по орендній платі провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

11.07.2014р. третьою особою було вчинено виконавчий напис (далі - Виконавчий напис) про звернення стягнення на заборгованість позивача за Договором на загальну суму 75030,65 грн., з яких: 72 744,79 грн. заборгованість з орендної плати за період з 02.01.2014 по 30.04.2014, 1 879,68 грн. нарахована пеня за період з 01.01.2014 по 24.04.2014 та 406,18 грн. сума відповідальності за порушення грошового зобов'язання за період з 02.01.2014 по 24.04.2014.

На підставі Виконавчого напису 27.10.2014 головним державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45200479.

Позивач вважає Виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки не визнає заборгованості перед відповідачем у розмірі, який зазначається у Виконавчому написі, та вказує на ненадіслання відповідачем позивачу копії рахунку з відміткою про непогашення заборгованості, як передбачено п. 9 Постанови KMУ "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29.06.1999 № 1172.

Також позивач вказує, що третьою особою було невірно визначено пункт вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, та що Договір не був нотаріально посвідчений, а майно, передане відповідно до Договору, не є заставленим майном, тому третьою особою при вчиненні Виконавчого напису на думку позивача було порушено ст. 87 Закону України "Про нотаріат", а також вчинено його на підставі документів, які не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

В свою чергу, відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, та доводить, що заборгованість позивача дійсно існувала, спростована ним або погашена не була, рахунок-попередження позивачу надсилався, а третьою особою було вчинено виконавчий напис на підставі належного пакету документів.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідач, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

У відповідності до умов Договору за користування об'єктом оренди позивач сплачує орендну плату, яка становить 15 100 грн., та компенсує витрати відповідача за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди, яка складає 460 грн. 74 коп. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

При цьому, п. 3.7 Договору передбачає, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця. Тобто, умови Договору передбачають обов'язок орендаря самостійно сплачувати орендну плату, з урахуванням її індексації, та компенсувати витрати підприємства за користування земельною ділянкою.

У абз. 2, 3 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснено, що спори про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Таким чином, господарські суди не перевіряють правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт підлягають окремому оскарженню до суду.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність кредитора, розмір заборгованості та штрафних санкцій боржника, правильність їх нарахування, та правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, за яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

У відповідності до ч.2 ст.87 Закону України "Про нотаріат" перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.5 глави 16 Порядку про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595) безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку.

Пунктом 9 цього Переліку передбачено порядок стягнення заборгованості з орендної плати за користування державним та комунальним майном, та зазначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору оренди; б) засвідчена стягувачем копія рахунка, надісланого боржникові, з відміткою про непогашення заборгованості після вручення письмового попередження.

У зв'язку з систематичним порушенням позивачем умов Договору у частині несплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, відповідачем було направлено позивачу вимоги про сплату заборгованості від 20.03.2014 № 155/1/03-1079, від 23.06.2014 № 155/1/03-2444 та рахунок-попередження від 28.04.2014 № 155/1/03-1615 (останній відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачем було отримано 07.05.2014).

Судова колегія перевірив наведений відповідачем у рахунку-попередженні від 28.04.2014 № 155/1/103-1615 розрахунок заборгованості, пені та 3%, та встановив, що він є обґрунтованим, арифметично правильним, відповідає закону та умовам Договору оренди, та наведені у рахунку-попередженні: 72744,79 грн. заборгованості з орендної плати за період з 02.01.2014 по 30.04.2014, 1879,68 грн. нарахованої пені за період з 02.01.2014 по 24.04.2014 та 406,18 грн. відповідальності за порушення грошового зобов'язання за період з 02.01.2014 по 24.04.2014 обраховані відповідачем правильно, та доказів їх погашення позивач не надав, а також нарахованих відповідачем сум та наявності заборгованості не спростував.

Таким чином, дійсна загальна сума боргу за Договором оренди складає 75 030 грн. 65 коп., яка не спростована позивачем, та на яку і було вчинено Виконавчий напис.

В матеріалах справи міститься листи позивача, у яких він визнає заявлену до нього відповідачем заборгованість, яка виникла на підставі Договору оренди.

У відповідності до п. 9 Постанови КМУ "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріусу було подано:

а) оригінал договору оренди (у даному випадку було подано вищеописаний Договір № 1412 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 15.11.2013);

б) засвідчена стягувачем копія рахунка, надісланого боржникові, з відміткою про непогашення заборгованості після вручення письмового попередження (у даному випадку було подано вищеописаний рахунок-попередження № 155/1/03-1615 від 28.04.2014).

Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, наведена у рахунку-попереджені № 155/1/03-1615 від 28.04.2014 заборгованість зі сплати орендної плати, пені та 3% річних існувала, є обґрунтованою та арифметично правильною, позивачем оспорена або спростована не була, та для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу КМНО Шевчук Зої Миколаївни було подано повний та достовірний пакет документів, що передбачений п. 9 Постанови КМУ "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 року № 1172.

З огляду на вищенаведене, посилання позивача на вчинення третьою особою спірного виконавчого напису на підставі невірного переліку документів, визнається судовою колегією необґрунтованим, і так само відхиляє посилання позивача щодо необхідності обов'язкового посвідчення Договору оренди нотаріально, оскільки за законом така вимога до даного типу договорів оренди не передбачена.

Посилання у Виконавчому написі на п. 1 вказаного переліку, замість п. 9, визнається судовою колегією опискою, яка не тягне за собою недійсності чи протиправності Виконавчого напису, оскільки він вчинений саме відповідно до п. 9 вказаного переліку та повністю йому відповідає.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі №910/24510/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі №910/24510/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24510/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 10.03.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді М.Л. Яковлєв

Т.В. Ільєнок