ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 р. Справа № 914/245/15

За позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, місто Львів,

до відповідача: Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, місто Львів,

про: стягнення 288 360,53 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Рубель С.П. - довіреність №2302-вих-3358 від 30.12.2014 р.

відповідача: Бондар В. В. - довіреність № 12/1-2488 від 28.07.14р.

Представникам сторін роз'яснено їх права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заборгованості в сумі 288 360,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов Договору оренди №Г-7253-9/44 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 31.07.2009 р., не вніс своєчасно та в повному обсязі орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 288 360,53 грн.

Ухвалою суду від 27.01.2015 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 09.02.2015 р. В судовому засідання 09.02.2015р. оголошено перерву до 23.02.2015р. В судовому засіданні 23.02.2015 р. розгляд справи відкладено на 02.03.2015 р.

В судовому засіданні 02.03.2015р. представник позивача надав додаткові пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 02.03.2015р. представник відповідача щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

31 липня 2009 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (Орендодавець) та Управлінням Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (Орендар) укладено договір оренди №Г-7253-9/44 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (надалі - Договір). За умовами якого, орендодавець (позивач у справі) відповідно до наказів Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №781-О від 07.11.2008 р., №136-О від 19.05.2009 р. та договору оренди №Г-1501 від 29.05.2003 року на умовах визначених цим договором зобов'язався передати, а орендар (відповідач у справі) прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 108,7 кв.м., а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху, що визначені в технічній документації під літерами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9 (далі - об'єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Княже місто», надалі балансоутримувач і належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Відповідно до п. 2. Договору об'єкт оренди буде використовуватись орендарем для конторських приміщень.

За умовами цього Договору (п. 3.3) не передбачалось оформлення акту-приймання-передачі об'єкта, оскільки вказані приміщення вже перебували у фактичному користуванні відповідача на підставі попереднього договору оренди.

Відповідно до наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради від 08.07.2011 р. №29-С частина орендованих приміщень (65,3 кв.м.) була надана в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю Трикотекс» (а.с.15), ця частина приміщення була викуплена суборендарем за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.06.2012 р. №2764. (а.с.16-17)

Листом від 13.06.2013 р. №2302-1214 позивач повернув відповідачу документи, надані останнім для переукладення договору оренди в частині зменшення розмірів орендованого приміщення по сул Саксаганського, 9. (а.с.30)

Листом від 15.08.2013 р. №12/1-2650 відповідачем було повторно надіслано пакет документів для переукладення договору оренди в частині зменшення розмірів орендованого приміщення по сул Саксаганського, 9. (а.с.31)

19.03.2014 р. за вх.№2-4286 відповідачем надано позивачу документи для переукладення Договору. (а.с.32)

20.05.2014 р. позивачем видано Наказ №108-0 про внесення змін до Договору оренди, в п. 4 якого вказано, що заявник протягом 15-ти календарних днів з дати реєстрації наказу про затвердження звіту про оцінку майна має звернутися у встановленому порядку із заявою про оформлення договору оренди нерухомого майна. (а.с.33)

30.05.2014 р. відповідачем надано позивачу документи передбачені наказом для проведення оцінки майна, що підтверджується описом, зареєстрованим Управлінням Дозвільний офіс Львівської міської ради за вх.№2-8778 від 30.05.2014 р. (а.с.34)

28.07.2014 р. відповідач звернувся із заявою №2-13118 до позивача про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна в частині площі орендованого приміщення з 108,7 кв.м. на 43,4 кв.м. та продовження дії договору оренди на 2 роки та 364 дні (а.с.19)

Листом від 19.02.2015 р. №2302-535 позивач повідомив відповідача, на заяву від 28.07.2014 р. №2-13118 про продовження договору оренди нежитлових приміщень площею 43,4 кв.м. за адресою вул. Саксаганського, - у м. Львів, дане питання розглянуто на засіданні комісії з підготовки пропозиції для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова (протокол №15 від 20.08.2014 р., питання Г/12). Про прийняте рішення буде повідомлено до 30.04.2015 року.

В судових засіданнях представник відповідача щодо позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заборгованість по орендній платі за користування приміщенням по вул. Саксаганського, 9 у м. Львові відсутня, оскільки за орендовані приміщення площею 43,4 кв.м. орендна плата сплачується своєчасно та в повному обсязі, а частина приміщення площею 65,3 кв.м., за яку нарахована заборгованість, не орендується відповідачем та не належить позивачу.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Враховуючи те, що спірні правовідносини у даній справі виникли із орендних правовідносин, то при вирішенні спору слід керуватися нормами Цивільного і Господарського кодексів України, та положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підставою для звернення позивача до суду стало те, що відповідач у порушення умов Договору оренди №Г-7253-9/44 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 31.07.2009 р., не вніс своєчасно та в повному обсязі орендну плати за користування нерухомим майном, а саме нежитловим приміщенням, загальною площею 108,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 288 360,53 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі укладеного між сторонами Договору, орендар (відповідач у справі) прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 108,7 кв.м., а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху, що визначені в технічній документації під літерами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9.

Відповідно до наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради від 08.07.2011 р. №29-С частина орендованих приміщень (65,3 кв.м.) була надана в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю Трикотекс» (а.с.15), ця частина приміщення була викуплена суборендарем за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.06.2012 р. №2764. (а.с.16-17)

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, відповідач неодноразово звертався до позивача з листами від 15.08.2013 р. №12/1-2650, від 28.07.2014 р. №2-13118 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна в частині площі орендованого приміщення з 108,7 кв.м. на 43,4 кв.м.

Листом від 19.02.2015 р. №2302-535 позивач повідомив відповідача, на заяву від 28.07.2014 р. №2-13118 про продовження договору оренди нежитлових приміщень площею 43,4 кв.м. за адресою вул. Саксаганського у м. Львові, дане питання розглянуто на засіданні комісії з підготовки пропозиції для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова (протокол №15 від 20.08.2014 р., питання Г/12). Про прийняте рішення відповідача буде повідомлено до 30.04.2015 року.

Безпідставним є посилання позивача на істотне порушення умов Договору, в розумінні ст. 651 ЦК України, зі сторони відповідача, що призвело до ненадходження грошових коштів до бюджету Львівської міської ради. Зокрема, відповідно до Довідки про заборгованість з орендної плати за період з 01.05.2013 р. по 31.07.2014 р. відповідачем не сплачено орендну плату та допущено заборгованість в сумі 288 360,53 грн. (Додаткові пояснення по справі від 28.02.2015 р.)

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів-випливає із положень процесуального законодавства.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Дана правова позиція відображена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-75цс13.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач, не є істотними в розумінні статті 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги відхиляються як безпідставні і такі, якщо спростовані відповідачем.

У зв'язку з відмовою у позові судові витрати у справі, відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст рішення підписано 05.03.2015 р.

Суддя Синчук М.М.