РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015Справа №910/21617/13

За позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз інвалідів України" "Фаворит плюс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 12 419 847,10 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Іванська О.А.;

від відповідача: Рубінс А.А., Білан О.П., Істочніков А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Всеукраїнської громадської організації "Союз інвалідів України" "Фаворит плюс" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 997 500,00 грн. - 3% річних, 1 662 500,00 грн. - збитків від інфляції, 6 982 500,00 грн. - пені, 274 540,00 грн. - 3% річних, 457 567,00 грн. - збитків від інфляції, 1 235 765,30 грн. - збитків та 809 474,80 грн. - збитків за невиконання відповідачем свого зобов'язання за Договором №07-2098/2007ДЗ від 14.06.2007 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2014 р. (суддя Морозов С.М.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3) на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України" "Фаворит-Плюс" (, адреса: 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 1/3, кв. 11-а) 3% річних у розмірі 923 552,62 грн. (дев'ятсот двадцять три тисячі п'ятсот п'ятдесят дві гривні 62 копійки), інфляційні втрати у розмірі 5 380 046,38 грн. (п'ять мільйонів триста вісімдесят тисяч сорок шість гривень 38 копійок) та пеню у розмірі 4 737 249,96 грн. (чотири мільйони сімсот тридцять сім тисяч двісті сорок дев'ять гривень 96 копійок). Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3) на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України" "Фаворит-Плюс" (, адреса: 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 1/3, кв. 11-а) 3% річних у розмірі 246 558,44 грн. (двісті сорок шість тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім гривень 44 копійки) та інфляційні втрати у розмірі 949 310,92 грн. (дев'ятсот сорок дев'ять тисяч триста десять гривень 92 копійки). Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3) на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України" "Фаворит-Плюс" (, адреса: 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 1/3, кв. 11-а) збитки у розмірі 1 558 547,41 грн. (один мільйон п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот сорок сім гривень 41 копійка). Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3) на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України" "Фаворит-Плюс" (, адреса: 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 1/3, кв. 11-а) збитки у розмірі 809 474,80 грн. (вісімсот дев'ять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 80 копійок). Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3) на користь Державного бюджету України (, р/р 3001, одержувач - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22030001) судовий збір в розмірі 68 820,00 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять гривень 00 копійок).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2014 р. (колегія суддів: головуючий суддя - Мартюк А.І., суддя - Зубець Л.П., суддя - Новіков М.М.) рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2014 р. залишено без змін.

21.05.2014 р. господарським судом міста Києва видано накази на виконання рішення суду 11.02.2014 р.

До суду звернувся позивач із заявою про заміну найменування позивача на Дочірнє підприємство "Всеукраїнська громадська організація онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит Плюс" у зв'язку з правонаступництвом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.06.2014р. було відкладено вирішення питання про прийняття заяви вих. №3/138 від 17.06.2014р. Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз інвалідів України" "Фаворит плюс" про зміну найменування в справі №910/21617/13 до повернення матеріалів справи №910/21617/13 із суду касаційної інстанції.

24.06.2014р. матеріали справи №910/21617/13 супровідним листом №05-22/196 від 20.06.2014р. були повернуті Вищим господарським судом України до господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 26.06.2014 р. заява Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит плюс" про зміну найменування в справі № 910/21617/13 призначена до розгляду.

07.07.2014 р. до суду звернулося Дочірнє підприємство Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит плюс" із заявою про роз'яснення рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2014 р., в якій заявник просить суд роз'яснити та вказати чи виникли на підставі рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2014р. у справі №910/21617/13 у сторін за Договором №07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007р. відносини іншого характеру ніж ті, що визначені у рішеннях №8/226 та №42/87.

Ухвалою суду від 10.07.2014 р. розгляд заяви призначено на 05.08.2014 р.

Ухвалою від 15.07.2014 р. заяву Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації "Союз інвалідів України" "Фаворит плюс" про зміну сторони стягувача у виконавчому провадженні в справі №910/21617/13 було задоволено та здійснено заміну сторони виконавчого провадження - Стягувача - з Дочірнього підприємства "Всеукраїнська громадська організація "Спілка організацій інвалідів України" "Фаворит Плюс" () на Дочірнє підприємство "Всеукраїнська громадська організація онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит Плюс" ().

Ухвалою суду від 17.07.2014р. провадження у справі № 910/21617/13 за розглядом заяви Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит плюс" про роз'яснення рішення суду від 11.02.2014 р. було зупинено до розгляду касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2014р.

Супровідним листом №05-22/285 від 07.08.2014 р. матеріали справи №910/21617/13 були направлені до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва 15.08.2014 р. поновлено провадження у справі № 910/21617/13, розгляд заяви про роз'яснення рішення призначено на 09.09.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва 09.09.2014 р. відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2014 р. у справі № 910/21617/13.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2014 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2014 та рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2014 у справі № 910/21617/13 скасовано. Справу № 910/21617/13 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

22.12.2014 р. матеріали справи № 910/21617/13 надійшли до господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Бондарчук В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.12.2014 р. прийнято справу № 910/21617/13 до провадження, судове засідання призначено на 19.01.2015 р. за участю представників сторін.

19.01.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав доповнення до заперечень від 11.02.2014 р., обґрунтовуючи тим, що позовна заява та матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність обставин неможливості виконання позивачем своїх зобов'язань перед Державним спеціалізованим підприємством «Чернобильська АЕС» саме через несплату відповідачем боргу. При цьому, сума авансу, яку позивач просить сплатить за своєю правовою природою не є заборгованістю, а є коштами, спрямованими на забезпечення виконання договору.

Також, 19.01.2015 р. відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до нарахування штрафних санкцій у вигляді пені.

Крім того, 19.01.2014 р. відповідача подав клопотання про призначення колегіального розгляду справи, мотивуючи тим, що справа № 910/21617/13 є складною та її вирішення у одноособовому порядку може призвести до повторного ухвалення необґрунтованого рішення.

Розглянувши подане позивачем клопотання про призначення колегіального розгляду справи, суд відхилив останнє, оскільки не вбачає необхідності у призначенні колегіального розгляду справи.

09.02.2015 р. через загальний відділ діловодства представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 20 991 434,90 грн., в тому числі - 3% річних, збитки від інфляції, пеню, збитки (у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами та овердрафтів) та збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку).

Розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

У судовому засіданні 09.02.2015 р. судом оголошувалася перерва до 23.02.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 23.02.2015 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору на підставі ст. 69 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Оскільки суд не вбачає винятковості даного випадку та особливості розгляду справи не зумовлюють необхідності продовження строків вирішення спору, суд відхиляє подане клопотання з підстав необґрунтованості.

Також, 23.02.2015 р. представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки останній розпочав переговори з відповідачем щодо укладення мирової угоди.

Оскільки представники відповідача заперечили проти задоволення клопотання про відкладення справи, суд визнає подане клопотання необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

23.02.2015 р. через загальний відділ діловодства представник відповідача подав доповнення до відзиву та письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечив.

23.02.2015 р. через загальний відділ діловодства представник позивача подав відзив на заяву про застосування строку позовної давності та доповнення до заперечень, в яких вказує на безпідставність поданої заяви про застосування строку позовної давності.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.02.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.07.2009 р. у справі № 8/226 за позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України «Фаворит-Плюс» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 4 726 956,28 грн. встановлено, що між позивачем (постачальник за Договором) та відповідачем (покупець за Договором) був укладений Договір №07-2098/2007 ДЗ (далі - Договір) з внесенням в подальшому до нього змін Додатковими угодами.

Вказаним судовим актом встановлено факт існування у відповідача боргу перед позивачем за прострочення виконання зобов'язання щодо сплати відповідачем попередньої оплати за Договором та стягнуто з останнього на користь позивача 273 515,06 грн. - 3% річних, 2 712 726,20 грн. - збитків від інфляції, 1 740 715,02 грн. - пені, 1 350 051,46 грн. - матеріальної шкоди. Доповнено договір №07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007 р. пунктами 2.8., 2.9., 7.8., пункти 3.5.1., 3.5.2. Договору викладено в новій редакції. Також продовжено дію Договору на 1 рік і 6 місяців та продовжено виконання зобов'язань з боку Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України «Фаворит-Плюс» за Договором на 1 рік і 6 місяців.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2009 р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2010 р. рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2009 р. залишено без змін.

При цьому, рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2010 р. у справі №42/87 за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України «Фаворит-Плюс» про зобов'язання передати товар, стягнення неустойки у розмірі 1 681 538,00 грн., та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України «Фаворит-Плюс» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 29 701 641,13 грн. у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2010 р. було змінено, зокрема, відмовлено Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України «Фаворит-Плюс» задоволено частково, а саме, зобов'язано Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» виконати грошове зобов'язання в натурі згідно рахунку №СФ-Ш7 від 23.11.2009 р. у розмірі 19 947 168,40 грн., стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України «Фаворит-Плюс» 399 283,19 грн. - 3% річних, 1 462 301,82 грн. - інфляційних втрат, 1 577 227,00 грн. - пені, 59 643,01 грн. - 3% річних, 423 660,93 грн. - інфляційних втрат.

У зазначеній вище постанові суду апеляційної інстанції було встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-Ш7 на суму 20 074 155,00 грн., який останнім оплачений не був, проте повинен бути оплачений з дня набрання чинності рішенням господарського суду міста Києва у справі №8/226, а саме з 02.11.2009 р. Також встановлено факт невиконання відповідачем рішення суду від 23.07.2009 р. у справі №8/226.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2011р. №42/87 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. залишено без змін.

Так, відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, з огляду на викладене, правовідносини за договором, який є предметом розгляду у даній справі, врегульовані судовими рішеннями у справі №8/226 та у справі №42/87, які набрали законної сили, а факти, які встановлені у вказаних справах не підлягають доведенню відповідно до ст. 35 ГПК України.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

09.06.2011 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2010 р. у справі №42/87, зміненого постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода №2, якою продовжено строк дії договору до 30.05.2013 р., сторонами затверджено 25 специфікацій до договору, врегульовано питання виконання розрахунків за договором та підписано уточнений календарний план, що є невід'ємним додатком до додаткової угоди №2.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2010 р. у справі №42/87, змінене постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. набрало законної сили 09.11.2010 р., а відповідач виконав свої зобов'язання за договором щодо сплати авансу лише 31.05.2012 р. Також відповідачем на час подання позову до суду не сплачені присуджені до стягнення постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. у справі №42/87 суми: 3% річних - 399 283,19 грн., 1 462 301,82 грн. - інфляційних витрат, 1 577 227,00 грн. - пені, 59 643,01 грн. - 3% річних, 423 660,93 грн. - інфляційних витрат, що разом становить 3 922 115,25 грн., а тому позивачем також нараховано на вказану суму 3% річних та інфляційні в порядку ст. 625 ЦК України.

Загалом, позивач просить стягнути з відповідача 20 991 434,90 грн., в тому числі - 3% річних, збитки від інфляції, пеню, збитки (у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами та овердрафтів) та збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, факт наявності боргу та прострочення його оплати у відповідача перед позивачем за договором у сумі 19 947 168,40 грн., встановлений судовим рішенням у справі № 42/87.

Обов'язок відповідача сплатити вказаний авансовий платіж у розмірі 19 947 168,40 грн. визначається моментом набрання постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №42/87 від 09.11.2010 р. законної сили, а саме - 09.11.2010 р. у відповідності до ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, відповідно Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» прострочено виконання грошового зобов'язання у розмірі 19 947 168,40 грн. починаючи з 10.11.2010 р.

Матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем суми авансового платежу у розмірі 19 947 168,40 грн. 31.05.2012 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку позивача та поясненнями відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не сплачено суми 399 283,19 грн. - 3% річних, 1 462 301,82 грн. - інфляційних втрат, 1 577 227,00 грн. - пені, 59 643,01 грн. - 3% річних, 423 660,93 грн. - інфляційних втрат, які були присуджені до стягнення постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 42/87 від 09.11.2010 р.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язання в частині сплати авансового платежу у розмірі 19 947 168,40 грн., позивачем згідно п. 7.6. договору заявлено вимогу про стягнення з відповідача 4 737 249,96 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення за невиконання відповідачем зобов'язання щодо сплати авансового платежу у сумі 19 947 168,40 грн. за період з 09.11.2010 р. по 30.05.2012 р.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Таким чином, обґрунтованим є період нарахування пені позивачем за перших шість місяців від дня прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто за період з 10.11.2010 р. по 10.05.2011 р.

Однак відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування строків позовної давності в частині стягнення пені.

Так, згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Частиною 2 статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом встановлено вище, що обґрунтованим періодом для нарахування пені є строк з 10.11.2010 р. по 10.05.2011 р., враховуючи спеціальний строк позовної давності в один рік щодо даної вимоги, суд приходить до висновку, що строк позовної давності в частині стягнення пені сплив 10.05.2012 р., а оскільки позивач звернувся з позовом до суду лише 08.11.2013 р., суд визнає обґрунтованим клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 4 737 249,96 грн., відповідно позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 923 552, 62 грн. трьох відсотків річних і 5 380 046,38 грн. індексу інфляції за прострочення сплати авансового платежу та 3% річних в розмірі 541 854,24 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 3 867 745,92 грн. за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання з сплати суми боргу, встановленої постановою апеляційного господарського суду від 09.11.2010р. у справі №42/87.

Так, відповідно до п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останніх допущені помилки у визначенні моменту початку прострочення грошового зобов'язання (початок з 10.11.2010 р., а не з 09.10.2010 р.), та сум інфляційних втрат і 3 % річних.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 1 195 967,33 грн. та 3 % річних у розмірі 923 552,63 грн. за прострочення оплати авансового платежу, а також інфляційні втрати у розмірі 751 502,03 грн. та 3 % річних у розмірі 308 806,39 грн. за прострочення оплати сум, присуджених до стягнення постановою апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. у справі № 42/87 (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон).

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача збитків у сумі 4 733 959,64 грн., пов'язаної зі сплатою позивачем відсотків за користування кредитами та залучення додаткових грошових коштів через допущені відповідачем прострочення, а також збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 809 474,80 грн., які обґрунтовано не поставкою позивачем товарів та послуг у визначені строки за контрактом №SIP05-4-012 через невиконання відповідачем зобов'язань за договором №07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007 р.

Частиною 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України визначено, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Як стверджує позивач, затримка виплати боргу з боку відповідача, призвела до сплати позивачем відсотків за користування кредитами та залучення додаткових грошових коштів через допущені відповідачем прострочення та неможливістю поставити товари та послуги у визначені строки за контрактом №SIP05-4-012.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів того, що кредитні кошти, які отримані позивачем, були запозичені та витрачені виключно в рамках виконання своїх зобов'язань за договором №07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007 р., як і не надано доказів того, що неможливість позивача поставити товари та послуги у визначені строки за контрактом №SIP05-4-012 зумовлена саме відсутністю обігових коштів у позивача у зв'язку із їх несплатою відповідачем, а не спричинена іншими об'єктивними причинами.

Зазначені факти також не були встановлені і у справі 8/226, а період взаємовідносин сторін, що досліджувався у вказаній справі, відрізняється від періоду, який є предметом дослідження та правової оцінки у даній справі.

Більше того, грошові кошти, які відповідач заборгував позивачеві, не являються його основною заборгованістю, тобто несплаченими коштами за договором, а є лише штрафними санкціями, та відповідно жодним чином останні не могли враховуватись позивачем під час укладення договору №07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007 р. в якості гарантованого доходу та отриманих обігових коштів для планування власних господарських операцій, що в свою чергу є свідченням того, що несплата відповідачем штрафних санкцій не являється належною причиною запозичення позивачем кредиту для поповнення обігових коштів.

Отже, суд не вбачає причинно-наслідкового зв'язку між нарахуванням відсотків позивачу за користування кредитними коштами, овердрафтів, упущеної вигоди та заборгованістю відповідача, а тому вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема в частині стягнення 3 % річних у розмірі 1 232 439,02 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 947 469,36 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як роз'яснено пунктом 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Тому сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг також покладається на позивача в частині позовних вимог, що судом не задоволено.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз інвалідів України» «Фаворит плюс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз інвалідів України» «Фаворит плюс» (01025, м. Київ, вул. Десятинна, 1/3, кв. 11-а, ) 1 232 439 (один мільйон двісті тридцять дві тисячі чотириста тридцять дев'ять) грн. 02 коп. - 3 % річних, 1 947 469 (один мільйон дев'ятсот сорок сім тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. 36 коп. - інфляційних втрат та 63 598 (шістдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 17 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз інвалідів України» «Фаворит плюс» (01025, м. Київ, вул. Десятинна, 1/3, кв. 11-а, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3, ) 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 26.02.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.