ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

17.02.2015р. Справа № 917/2618/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима", вул.Кавалерійська, 12Б, м. Дніпропетровськ, 49006

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Промсантехніка-1", вул.Свіштовська, 3-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39610

про стягнення 33333,18 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 33333,18 грн., за договором № 29 від 12.07.2013 року, із яких: основний борг - 26460,64 грн., інфляційні за період жовтень 2013 р.- листопад 2014 р. в розмірі - 5799,06 грн., 3% річних за період з 01.10.2013 по 10.12.2014 р. в розмірі - 1073,48 грн.

Позивач в судове засідання не з"явився 28.01.2015 року за вхідним № 1008(канцелярії суду) представник ТОВ "Максима" М.О.Кітченков на виконання вимог ухвали суду подав додаткові документи, та повідомив суд про те, що взв"язку з тяжким фінансовим становищем позивач не має змоги направити представника в судове засідання. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвали суду від 19.12.2014 року про порушення провадження у справі не виконав, 18.02.2015 року за вхідним №2212 (канцелярії суду) директор ТОВ "Компанія "Промсантехніка-1" подав повідомлення про неможливість направлення представника в судове засідання. Суд подане повідомлення прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (із змінами і доповненнями), у разі нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, та достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Роглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

12 липня 2013 року між ТОВ "Максима" та ТОВ "Компанія "ПРОМСАНТЕХНІКА-1" укладено Договір №29 (далі Договор).

За умовами Договору, Постачальник (ТОВ "Максима") зобов"язується поставити та передати у власність Покупця ТОВ "Компанія "ПРОМСАНТЕХНІКА-1" Товар згідно Специфікації, що є невід"ємною частиною Договору, а Покупець - прийняти Товар та сплатити його на умовах даного Договору.

Ціна Товару вказана у Специфікації (п.2.1), орієнтована загальна сума Договору 500 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 83333,33 грн., та складає суму всіх Специфікацій до договору (п.2.2).

Відповідно до п3.3 Договору, Постачальник зобов"язаний надати у момент поставки Товару наступні документи:рахунок-фактуру, податкову накладну, накладну, паспорт на Товар (сертифікат якості), ТТН.

Умови оплати за Товар вказуються у специфікаціях окремо на кожну партію Товару (п.5.1). Датою оплати вважається дата перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Позивачем надана суду Специфікація №3 відповідно до якої ТОВ "Максима" постачає Покупцю труби на загальну суму 59 957,52 грн. Відповідно до умов Специфікації - оплата за Товар до 30.09.2013р.

Поставка товару підтверджується видатковою накладною №05096 від 05.09.2013р. на суму 59 216,92 грн. ( з ПДВ), Довіреністю ААЕ №015012 на отримання труб від ТОВ "Максима".

Відповідно до наданих Позивачем виписок банків, оплата за Товар ТОВ "Компанія "ПРОМСАНТЕХНІКА-1" здійснена частково в розмірі 32 755,36 грн.

В супереч взятих на себе зобов"язань Відповідач не розрахувався за поставлений йому товар, таким чином сума боргу за Договором становить 26 460,64 грн.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 26 460,64 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 26 460,64 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в Державі.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Відповідні індекси розраховуються, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. Зазначаємо, що порядок нарахування інфляції передбачений листом Верховного суду України від 03.04.97 №62-97 «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок господарський суд повинен виходити з розміру заборгованості, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції.

Відповідно до розрахунків наданих Позивачем 3 % річних за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання за Договором за період з 01.10.2013р. по 10.12.2014р. становить 1073,48 грн., інфляційні витрати за період жовтень 2013р. - листопад 2014р. - 5799,06 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом .

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позовні вимоги задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Промсантехніка-1" (вул.Свіштовська, 3-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" (вул.Кавалерійська, 12Б, м. Дніпропетровськ, 49006, ) заборгованість за Договором № 29 від 12.07.2013 року в розмірі 33 333,18 грн., із яких: основний борг - 26460,64 грн., інфляційні за період жовтень 2013 р. - листопад 2014 р. в розмірі - 5799,06 грн., 3% річних за період з 01.10.2013 по 10.12.2014 р. в розмірі - 1073,48 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2015р.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.