КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 911/4277/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - Короновський Ю.М.

Білошкурський О.В.

від відповідача за первісним позовом - Ричек В.В.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2014 (суддя - Лилак Т.Д.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Подільський Енергоконсалтинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський

завод скловиробів"

про стягнення 2472179,97 грн.

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський

завод скловиробів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Подільський Енергоконсалтинг"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.11.2014 року по справі №911/4277/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" 1434623 грн. 40 коп. - основного боргу, 25858 грн. 30 коп. - пені, 1000000 грн. 00 коп. - штрафу, 9000 грн. 00 коп. - інфляційної складової боргу, 2698 грн. 27 коп. - 3% річних, 49443 грн. 60 коп. судового збору. В зустрічному позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 прийнято апеляційні скарги до провадження та призначено до розгляду 20.01.2015.

12 січня 2015 року від представника відповідача за первісним позовом, через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 відкладено розгляд справи до 03.02.2015.

20 січня 2015 року від представника позивача за первісним позовом, через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

03 лютого 2015 року від представника позивача за первісним позовом, через відділ документального забезпечення суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження по справі.

В судовому засіданні 03.02.2015 оголошено перерву до 24.02.2015.

В судове засідання 24.02.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представники позивача за первісним позовом в судовому засіданні заперечили проти клопотання про зупинення провадження по справі, а також доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав клопотання про зупинення провадження по справі, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014.

Згідно з ч. 1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження по справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про зупинення провадження по справі, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки заявником не доведено наявність підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та зумовлюють необхідність зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

06 березня 2013 року між відповідачем за первісним позовом (замовник) та позивачем за первісним позовом (генпідрядник) укладено договір генерального підряду (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору генпідрядник, зобов'язується виконати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, на умовах цього договору за завданням замовника (проектна документація: Будівництво ПС 110/10 кВ "ПЗС").

Згідно з п. 3.1. Договору, договірна ціна робіт за цим договором визначається на основі проектно-кошторисної документації і складає 11700525 (одинадцять мільйонів сімсот тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 1950087 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 10.2. Договору фінансування здійснюється шляхом перерахування коштів замовником на поточний рахунок генпідрядника на умовах, викладених у цьому договорі, на підставі актів прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2В) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3).

Пунктом 11.6. Договору сторони погодили, що після закінчення виконаних робіт, виконавець передає замовнику результати виконання робіт та підписаний у 2-х примірниках акт приймання-передавання виконаних робіт.

Попередня оплата здійснюється в сумі 3542644,00 включно з ПДВ 20% - 590440,67 грн. (п. 10.3.1. Договору).

Відповідно до п. 10.3.2. договору, в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014 року до договору від 06.03.2013 року №1031/БМ, щомісяця, на підставі актів виконаних робіт (ф. КБ-2В), замовник проводить оплату виконаних робіт з відсотковим урахуванням попередньої оплати, протягом 10 (десять) календарних днів із дати підписання актів уповноваженими представниками обох сторін. Після закриття остаточного акту прийняття виконаних робіт розрахунок здійснюється наступним чином: 10.3.2.1. в розмірі 50000,00 до 30.04.2014 року, 10.3.2.2. в розмірі 100000,00 до 31.05.2014 року, 10.3.2.3. в розмірі 500000,00 грн. до 30.06.2014 року, 10.3.2.4. в розмірі 500000,00 грн. до 30.07.2014 року, 10.3.2.5. в розмірі 934623,40 грн. до 31.08.2014 року.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 18.1. договору).

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов Договору, позивач за первісним позовом виконав роботи, на загальну суму 11700525,00 грн. Відповідач за первісним позовом свої зобов'язання за Договором, в частині оплати, належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 1434623,40 грн.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач за зустрічним позовом, не виконав належним чином свої зобов'язання за договором та просив витребувати в останнього оригінали виконавчої документації, сертифікати та погодження, які отриманні відповідачем за зустрічним позовом для здачі об'єкта в експлуатацію, а також, підписані в двосторонньому порядку, оригінал акту приймання-передавання виконаних робіт та акту готовності об'єктів до експлуатації.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви він втрачає право в подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи, в межах розумного строку, має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Відповідно до ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Пунктом 4.1.4. Договору визначено, що генпідрядник зобов'язаний організувати в повному обсязі процес здавання в експлуатацію. Приймати участь у роботі комісії з прийманням-передачі закінчених робіт та підписанню акта готовності об'єктів до експлуатації; забезпечити участь у роботі комісії представників субпідрядних організацій.

Згідно з п. 4.1.6. Договору, генпідрядник зобов'язаний надати замовнику після закінчення робіт виконавчу документацію, всі сертифікати та погодження, які отриманні генпідрядником для здачі об'єктів в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, виконання відповідачем, за зустрічним позовом, робіт за Договором підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації №КС73 від 23.04.2014, а також актом приймання-передавання документів та переліком технічної документації змонтованого на ПС110/10 кВ "ПЗС". Зазначені документи підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств без зауважень та претензій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що доказів сплати заборгованості відповідачем за первісним позовом не надано, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині стягнення основного боргу в розмірі 1434623,40 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 13.3. договору, в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014 року до договору від 06.03.2013 року №1031/БМ, у випадку прострочення оплати вартості виконаних робіт на термін більше 15 (п'ятнадцяти) днів, відповідно до умов даного договору, при умові підписання замовником акта ф. КБ-2в та довідки ф. 3-КБ замовник сплачує генпідряднику пеню в розмірі подвійно облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день затримки платежу. При цьому сторони домовились, що строк, за який нараховується пеня становить 1 (один) рік, а позовна давність про стягнення пені складає 5 (п'ять) року.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, який складено арифметично вірно, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 1000000,00 грн. штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 13.3.1. договору, в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014 року до договору від 06.03.2013 року №1031/БМ, за прострочення терміну оплати передбачених п.п. 10.3.2.1.-10.3.2.5. понад тридцять календарних днів - додатково, крім, пені, стягується штраф у розмірі 100% ста відсотків від суми вказаного боргу за кожне таке прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі, порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що 08.08.2013 на підприємстві відповідача за первісним позовом мала місце форс - мажорна обставина у вигляді пожежі, що призвело до значних перешкод в роботі заводу (підтверджується довідкою Київської обласної торгово-промислової палати 380/03.23 від 19.09.2013), колегія суддів прийшла до висновку щодо неспіврозмірності суми штрафу з сумою основної заборгованості та вважає за необхідне зменшити розмір штрафу до 10000,00грн.

Також, перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України „Про судовий збір" № 3674- VI, який набрав чинності з 01 листопада 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вищезазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктами 2.1., 2.2., статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом заявлена вимога про стягнення 2472179,97 грн., отже до сплати судового збору підлягає сума в розмірі 73080 грн., в той час, як позивачем сплачено лише 49443,60 грн.

Згідно з п. 2.4. статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлені такі ставки судового збору: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, апелянтом за оскарження вимоги майнового характеру сплачено 50% суми, сплаченої за подання позовної заяви, а саме - 24721,80 грн., в той час, як до сплати підлягає сума обчислена виходячи з оспорюваної суми, а саме 36540 грн.

Відповідно до п. 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі неподання доказів оплати суд, з врахуванням конкретних обставин справи може - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору, з урахуванням приписів частин першої-четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду, на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути в дохід Державного бюджету з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" - 23636,40 грн. за подання позовної заяви та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" 11818,20 грн. - за подання апеляційної скарги.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося судове рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським суд не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" (оскарження первісного позову) підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2014 по справі №911/4277/14 - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" задовольнити частково.

Змінити рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2014 по справі №911/4277/14.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" (07820, Київська обл., смт. Пісківка, вул. Жовтнева, буд. 1, код 33894121) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" (21100, м. Вінниця, вул. Гонти, 39-а, код 36830 (один мільйон чотириста тридцять чотири тисячі шістсот двадцять три) грн. 40 коп. основного боргу, 25858 (двадцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 30 коп. пені, 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 9000 (дев'ять тисяч) грн. 00 коп. інфляційної складової боргу, 2698 (дві тисячі шістсот дев'яносто вісім) грн. 27 коп. 3% річних, 43814 (сорок три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 65 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" (21100, м. Вінниця, вул. Гонти, 39-а, код 36830374) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" (07820, Київська обл., смт. Пісківка, вул. Жовтнева, буд. 1, код 33894121) 14632 чотирнадцять тисяч шістсот тридцять дві) грн. 67 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" (21100, м. Вінниця, вул. Гонти, 39-а, код 36830374) в дохід Державного бюджету - 23636 (двадцять три тисячі шістсот тридцять шість) грн. 40 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" (07820, Київська обл., смт. Пісківка, вул. Жовтнева, буд. 1, код 33894121) в дохід Державного бюджету - 11818 (одинадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 20 коп. - судового збору.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №911/4277/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна