ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 14/724/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого,
Коваленка В.М. (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргуУправління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва
на постанову та ухвалувід 09.12.2014 Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2014 господарського суду Миколаївської області
у справі№ 14/724/07 господарського суду Миколаївської області
за заявою Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі Автономної Республіки Крим
до боржникаВідкритого акціонерного товариства "Південьелеваторбуд", м. Миколаїв
пробанкрутство
ліквідаторарбітражний керуючий Фоменко В.М., м. Миколаїв

представники сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.10.2007 порушено провадження у справі № 14/724/07 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Південьелеваторбуд" (далі - ВАТ "Південьелеваторбуд", Боржник) за заявою Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі Автономної Республіки Крим в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін, далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Миколаївської області від 24.04.2008 ВАТ "Південьелеваторбуд" визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором Боржника призначено арбітражного керуючого Фоменко В.М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.10.2014 (суддя -Давченко Т.М.) у задоволені заяви Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва, Фонд) про визнання поточних кредиторських вимог до боржника в сумі 33 497 грн. 48 коп. відмовлено повністю.

Не погодившись із цією ухвалою суду, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 23.10.2014 та винести нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги Фонду в сумі 33 497 грн. 48 коп. в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді: Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Миколаївської області від 23.10.2014 - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Миколаївської області від 23.10.2014, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 скасувати і прийняти нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги Фонду в сумі 33 497 грн. 48 коп.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального права, зокрема, ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство, ст. 12, п.п. "б-з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій в ході розгляду заяви УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва про визнання кредиторських вимог до Боржника на суму 33 497 грн. 48 коп. було встановлено, що ці вимоги складають відшкодування витрат на доставку пільгових пенсій за період з 01.06.2014 по 31.08.2014, тобто, після винесення постанови про визнання Боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, під час якої нових зобов'язань не виникає. За цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відмову Фонду у визнанні його поточним кредитором на вказану суму вимог. Зазначений висновок був підтриманий апеляційним судом.

Заперечуючи такі висновки, скаржник зазначає, що фактичні витрати по виплаті та доставці пільгових пенсій нараховуються протягом ліквідаційної процедури та підлягають відшкодуванню до повної ліквідації Боржника. За твердженням Фонду, зазначені витрати не можна віднести до жодного з видів платежів, вказаних у ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство та є зобов'язаннями Боржника, які виникли під час проведення процедур банкрутства.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із запереченнями скаржника, оскільки вони суперечать вимогам діючого законодавства та викладені без врахування встановлених судами обставин справи.

Як вбачається з заяви Фонду, спірна сума вимог була нарахована останнім як невідшкодовані Боржником витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до приписів п. 1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого нормами ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визначені, як об'єкт оподаткування для платників збору відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Нормами ж п.2 Прикінцевих положень "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Виходячи з порядку формування джерел (коштів, призначених на оплату праці), з яких підприємства та організації здійснюють внесення до Пенсійного фонду України плати, що покривають фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій та враховуючи, що відповідно до норм ст. 38, ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство з дня визнання підприємства банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури працівників цього підприємства повідомляється про звільнення в установленому законом порядку, кошти на оплату праці не перераховуються, виплата заробітної плати припиняється, фонд оплати праці саме з метою оплати праці працівників з вказаного часу припиняє своє формування, а у банкрута не виникає жодних нових зобов'язань.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїх постановах від 27.05.2014 та від 13.05.2014 у справі № 5021/321/12 та від 18.03.2014 у справі № 6/108-09.

У зв'язку з цим, суд касаційної інстанції підтримує висновки судів в оскаржуваних рішеннях, що відповідні витрати мають відраховуватись Боржником лише до моменту прийняття постанови про визнання останнього банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

Дійшовши такого висновку, та враховуючи, як встановлено судами та вказано Фондом, заявлені останнім кредиторські вимоги в загальній сумі 33 497 грн. 48 коп. складають витрати на доставку пільгових пенсій за період з 01.06.2014 по 31.08.2014, тобто після визнання ВАТ "Південьелеваторбуд" банкрутом постановою від 24.04.2008, суд касаційної інстанції підтримує висновок судів про відхилення вказаних кредиторських вимог Фонду, як таких, нарахування яких відбулось безпідставно - після визнання Боржника банкрутом та припинення перерахування, виплати заробітної плати та формування фонду оплати праці працівників Боржника, а також припинення виникнення у останнього будь-яких нових зобов'язань, окрім тих, що пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедурі у справі про банкрутство.

За таких обставин справи, доводи касаційної скарги УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому оскаржувані ухвала та постанова судів попередніх інстанцій про відхилення грошових вимог Фонду підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст. 20, п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 1, 23, 38, 41, п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України від 22.12.2011) та ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113, 11128 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 та ухвалу господарського суду Миколаївської області від 23.10.2014 у справі №14/724/07 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана 05.03.2015