ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 р. Справа № 914/4394/14

За позовом: Львівського музею історії та релігії, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристонопіль-Інфо", м. Червоноград, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м.Львів

про стягнення 37 927,06 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Прокопів І.І.

Представники:

Від позивача: Мельникович А.М. - представник за довіреністю від 01.12.2014р.

Від відповідача: Мокрій В.Т. - керівник.

Від третьої особи: Кисельова І.М. - представник за довіреністю №59 від 14.01.2013р.

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Львівського музею історії та релігії до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристонопіль-Інфо" про стягнення заборгованості у сумі 37 927,06 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 29.12.2014р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 29.12.2014р. розгляд справи відкладено на 26.01.2015р., а 26.01.2015р. на 09.02.2015р.

09.02.2015р. судом винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 02.03.2015р. Крім цього, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради.

Представник позивача в судовому засіданні 02.03.2015р. позовні вимоги підтримав, надав усно пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 02.03.2015р. представник відповідача проти позову заперечив, надав усні пояснення по справі, просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 02.03.2015р. представник третьої особи надала усні пояснення по справі.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

Спір розглядається згідно ст. 75 ГПК України по наявним у справі матеріалах.

У судовому засіданні 02.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні докази судом встановлено таке.

30.05.2008р. Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради (яке, відповідно до рішення Львівської обласної ради №33 від 23.06.2006р., є органом управління майном спільної власності територіальних громад області) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кристинопіль-Інформ» укладено Договір №48/08, згідно з умовами якого (п.1.1.) Позивачем передано Відповідачу у строкове платне користування об'єкти нерухомості: нежитлові приміщення (№№1-10, 16-20; загальна площа - 217,4м2) у будинку №10, на вулиці Пушкіна міста Червонограда (Львівська область), які, відповідно до Свідоцтва від 10.09.2007, належать на праві власності Львівській обласній раді.

Балансоутримувач будівлі, у якій знаходяться спірні приміщення, - Львівський музей історії релігії.

Згідно з умовами п.1.2. Договору, цільове призначення орендованих приміщень - для розміщення бару (з продажем товарів підакцизної групи).

Оскільки приміщення (№№1-10 і 16-20 загальною площею 217,4м2) передані Відповідачу у користування 01.02.2008р., що підтверджує відповідний двосторонній Акт приймання-передавання, тому, згідно з нормою ч.3 ст. 631 ЦК України, Сторонами погоджено (п.п.2.1., 8.1.), що умови Договору застосовуються до фактичних орендних відносин між ними, які виникли до його укладення, тобто, - з 01.02.2008р. (з часу фактичного передання майна у строкове платне користування).

Відповідно до умов п.8.1. Договору, строк дії Договору складав 2 роки 11 місяців: 01.02.2008р. - 31.12.2010р..

28.12.2010р. Сторонами укладено Договір №104-48/08-10, згідно з умовами якого строк дії Договору оренди (№48/08 від 30.05.2008р.) встановлено до 31.12.2012р..

Згідно з Актом приймання-передавання від 01.04.2012р., Позивачем передано Відповідачу у найм приміщення №№1-15 загальною площею 191,7м2.

Отже, відповідно до волевиявлення Сторін, дія Договору оренди спірних приміщень тривала до 31.12.2012р..

Факт заявлення Позивачем (Орендодавець) 04.01.2013р. вимоги про припинення дії Договору оренди (у зв'язку із закінченням 31.12.2012р. строку його дії) та звільнення Відповідачем орендованих приміщень (і передачі їх за Актом), згідно з нормами ч.4 ст.284 ГК України, ст..764 ЦК України, ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», є підставою для припинення орендних відносин між Сторонами, оскільки продовження дії Договору допускається лише у випадку відсутності (упродовж місяця з дня закінчення строку дії Договору) заяви однієї із Сторін правочину про припинення дії Договору.

Вимога Орендодавця про припинення договірних відносин викладена у Листі Управління №26 від 04.01.2013р., надісланому Відповідачу 04.01.2013р. Тобто, наявний факт заявлення відповідної вимоги у межах місячного строку з дня закінчення строку дії правочину.

Як зазначено у рішенні господарського суду Львівської області від 21.05.2013 року у справі №914/923/13-г, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23 липня 2013р. спірний Договір оренди №48/08 від 30.05.2008р. припинив дію 01.01.2013р., що, відповідно до норми ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умов п.п.2.3., 6.10. Договору, зумовлює виникнення в Орендаря обов'язку з повернення найманих приміщень за Актом приймання-передавання.

Відповідно згаданим вище рішенням господарського суду Львівської області позов задоволено частково, та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Кристинопіль - Інформ» у 20-денний строк повернути (за Актом) Львівському музею історії релігії нежитлові приміщення загальною площею 191,7м2. В частині вимоги Управління майном спільної власності Львівської обласної ради про стягнення заборгованості в розмірі 7 976,32 грн. залишено без розгляду і наголошено, що відповідачем заперечено наявність боргу та зазначено про факт надмірної сплати орендних платежів.

Предметом позову є вимога Львівського музею історії та релігії про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 35 591, 29 грн. за період з 2010 року по вересень 2013 року (згідно поданих розрахунків).

04.02.2015р. року (вх..№508/15) позивачем подано заяву про зміну предмету спору, у якій він просив стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Цю заяву суд залишив без розгляду виходячи з наступного.

Позивач вправі до початку розгляду господарським судом справи по суті, згідно зі ст. 22 ГПК України, змінити предмет позову. Суд перейшов до розгляду справи по суті 29.12.14р., про що зазначено в протоколі судового засідання.

Відповідно до п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» заяви про зміну предмета або підстави позову, подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

В подальшому позивачем подано заяву (вх..№6779/15 від 17.02.2015 року) про уточнення розміру заборгованості відповідача з орендної плати, що склала 7 976,32 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору оренди в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ст.286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 ГК України відповідач зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати суборендну плату.

Згідно ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Однак позивачем не доведено підставності позовних вимог, не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості орендної плати.

Так, судом проаналізовано надані позивачем розрахунки з оплати орендної плати за договором за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, а також матеріали справи №914/923/13.

Встановлено, що згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості по орендній платі за договором оренди станом на 0101.2012 року заборгованість складала 14 613, 58. Протягом 2012 року відповідача сплатив згідно прибуткових касових ордерів (в матеріалах справи) суму у розмірі 46 361, 20грн. Орендна плата протягом 2012 року, яку повинен був сплатити орендар становила 39 723, 96грн. Разом із заборгованістю станом на 01.01.12р. заборгованість по орендній платі становить 54 337,54 ( 39 723,96грн. + 14 613,58 грн.). Отже, заборгованість, на думку позивача, становить 7 976,32 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Проте, проаналізувавши матеріали справи №914/923/13, заслухавши думку відповідача та позицію третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради суд доходить висновку про недоведеність позивачем факту існування зазначеної заборгованості.

Так, матеріали справи №914/923/13 містять (а.с. 147) прибуткові касові ордери від 30 грудня 2011 року на суму 14 613,58 грн. оплати за оренду нежитлового приміщення за 9 - 12 місяців 2011 року та від 05 січня 2012 року на суму 14 613,58 грн. оплати за оренду нежитлового приміщення за 10 - 12 місяців 2011 року.

Таким чином, про що наголосив відповідач, він здійснив оплату орендної плати на суму 14 613,58грн. два рази за одні і ті ж самі місяці 2011 року. Тому станом на 01.01.2012 року заборгованість з орендної плати за договором в розмірі 14 613,58грн. була погашена 30.12.2011року, відповідно оплата орендної плати згідно прибуткового касового ордеру від 05 січня 2012 року на суму 14 613,58грн. за 10 - 12 місяців 2011 року повинна бути зарахована в рахунок майбутніх орендних платежів, що виключає існування заборгованості у розмірі 7 976,32грн.

Отже, відповідачем наголошено про факт надмірної сплати орендних платежів, що позивачем не спростовано. Доказів іншого позивачем не надано, звірку взаєморозрахунків з відповідачем не проведено, а тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього наведеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.03.2015 р.

Суддя Коссак С.М.