ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 р. Справа № 914/118/15

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с.Цитуля Жовківського району Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія", м.Львів

про: стягнення 153 951,00 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 09.01.15р.);

від відповідача: Іванюк Й.І. - представник (довіреність від 12.02.2015 р.);

В судовому засіданні 05.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" (м.Львів) про стягнення 153 951,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором поставки не виконав, зокрема, не провів повної оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 19.01.15 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 05.02.15р. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Позивач участь повноважного представника в судове засідання 05.02.2015 року забезпечив, вимоги ухвали суду виконав, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання не забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №4422/15 від 05.02.2015 року) про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 19.02.2015 року.

В судове засідання 19.02.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав докази надсилання відповідачу позовної заяви із додатками (вх. №7025/15 від 19.02.2015 року) та розрахунок основного боргу, позов підтримав.

Представник відповідача позовні вимоги не заперечив, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 05.03.2015 року.

В судове засідання 05.03.2015 року сторони явку повноважних представників забезпечили. Позивач позовні вимоги підтримав, відповідач наявність заборгованості визнав, докази оплати боргу не подав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

25.12.2013 року між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (постачальником згідно договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" (покупцем згідно договору) було укладено договір поставки № 01, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується приймати і оплачувати вказаний товар на умовах даного договору. Предметом поставки є такий товар: тара-пакети зберігання первісних ізоляторів з обрізних пиломатеріалів хвойних і листяних порід (ДІ 226 00. 00 СК; ДІ 303 00. 00 СК; ДІ 304 00. 00 СК; ДІ 235 00. 00 СК; ДІ 276 00.00 СК) (п.1.2 договору).

На виконання умов договору позивачем за період з 26.12.2013 року по 26.09.2014 року здійснювалась поставка товару за загальну суму 328 250,00 грн., що підтверджується відповідними накладними, долученими до матеріалів справи.

Відповідно до п. 4.4 договору покупець зобов'язується оплатити поставлену партію товару на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту прийняття товару службою ВТК покупця.

В порушення умов договору, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару, внаслідок чого неоплаченою залишилась сума 153951,00 грн., про що сторони підписали Акт звірки розрахунків.

29.10.2014 року позивачем надіслано відповідачу претензію із вимогою оплати боргу в семиденний строк.

Гарантійним листом № 142 від 17.11.2014 року відповідач гарантував оплату боргу згідно запропонованого графіку, однак, станом на дату подання позову оплата не була проведена.

Представник відповідача позовні вимоги визнав, доказів оплати не представив.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, постачальник поставив відповідачу обумовлений договором № 01 від 25.12.2013 року товар. Факт поставки підтверджується відповідними накладними, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п. 4.4 договору покупець зобов'язується оплатити поставлену партію товару на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту прийняття товару службою ВТК покупця. Оплата здійснюється покупцем шляхом здійснення безготівкового переказу суми вартості партії товару на поточний рахунок постачальника (п.4.5 договору).

Докази оплати відповідачем вартості товару на суму 153951,00 грн. в матеріалах справи відсутні, що є порушенням умов договору, зокрема п.п. 1.1., 4.4., 4.5. договору.

Наявність заборгованості у вищезазначеній сумі не заперечувалась представником в судових засіданнях.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання недопустима. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із врахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" (79000, м. Львів, вул. О. Новаківського, 14, ідентифікаційний код 30823262) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 153951,00 основного боргу та 3079,02 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Суддя Король М.Р.