ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа № 908/3649/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Потапенко В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Гордієнко І.С.

відповідача - не з'явився.

третя особа - не з'явилася.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 116 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.14 р. у справі № 908/3649/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларга-М", Запорізька область, м. Бердянськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "АЛЬБА УКРАЇНА", Київська область, м. Бориспіль,

про стягнення 173219,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларга-М" 173219,66 грн. з яких: 150981,88 грн. основного боргу, 11615,27 грн. - пені, 1563,59 грн. - 3% річних, 9058,92 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у сумі 3464,40 грн. В процесі розгляду справи відповідач звернувся до господарського суду з заявою, в якій просив залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство "АЛЬБА УКРАЇНА".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.10.2014. р. у справі № 908/3649/14 залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "АЛЬБА Україна".

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 р. у справі № 908/3649/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларга-М" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 150981,88 грн. - основного боргу, 11615,27 грн. - пені, 1563,59 грн. - 3 % річних, 9058,92 грн. - збитків від інфляції, 3464,40 грн. - судового збору.

Рішення мотивоване з посиланням на законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, з тих підстав, що відповідач не виконав зобов'язання за договором купівлі-продажу, в частині оплати товару, належним чином повідомлений про здійснення відступлення права вимоги, у зв'язку з чим обґрунтованим визнані вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат, пені та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.12.2014 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що судом прийнято рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, із недоведеністю обставин що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та ін.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду та вирішення пов'язаною з нею справою, яка розглядається господарським судом м. Києва про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 70504-20/14-7 від 05.06.2014 р. за позовом ТОВ «Ларга-М» до ПАТ «Банк «Київська Русь».

Розпорядженням секретаря судової палати № 3 Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Плужника О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Потапенко В.І.

У судовому засіданні 16.02.2015 р. представник позивача зазначив, що на час розгляду даної справи господарським судом м. Києва прийнято рішення у зазначеній справі, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги № 70504-20/14-7 від 05.06.2014 р. за позовом ТОВ «Ларга-М» до ПАТ «Банк «Київська Русь».

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання вирішила відмовити у його задоволення, оскільки ч. 1. ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до п. 3.16. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Таким чином, поданий позов у іншій справі не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справи, оскільки, предметом даного спору, зокрема є стягнення боргу стороною у зобов'язанні, права вимоги у якої на час розгляду справи існують.

16.02.2015 р. від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що його представник не може прийняти участь у призначеному судовому засіданні у зв'язку з його відрядженням.

Проте, зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки, на підтвердження обставин, викладених в ньому, його заявником не надано жодного належного доказу, відповідач, як юридична особа, мав можливість забезпечити явку в судове засідання іншого представника, а останньому, крім того, було надано достатньо часу для підтвердження його доводів в судах обох інстанцій. Разом з тим, відповідно до статті 77 ГПК України, господарський суд відкладає справу в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, і тільки в разі якщо за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому обставин, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні колегія суддів не вбачає.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідач та третя особа у призначене судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 04.01.10 р. між Приватним акціонерним товариством "АЛЬБА УКРАЇНА" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ларга-М" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 879 (далі - договір купівлі-продажу), з урахуванням додаткових угод та змін до договору. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, продавець зобов'язався передавати (поставляти) лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші супутні товари у власність покупця, а покупець зобов'язався приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору купівлі-продажу, товар передається по найменуванню та в кількості, з зазначенням цін митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних.

Згідно з п. 2.3. договору купівлі-продажу, кожна товарна партія формується шляхом узгодження заказу. Узгодження заказу відбувається шляхом погодження наступних даних щодо поставки: асортимент, кількість, ціна, місце поставки, термін поставки. Узгодження заказу відбувається шляхом обміну інформації за телефоном, факсимільним зв'язком, електронним зв'язком чи за допомогою інших засобів зв'язку. Підтвердження виконання заказу продавцем є підписання видаткової накладної покупцем при прийомі-передачі партії товару.

Згідно з п. 2.4. договору купівлі-продажу, ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим сторонами заказом зазначаються у видаткових накладних.

Пунктом 2.5. договору купівлі-продажу визначено, що сума договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору і визначається шляхом складання сум товарних партій визначених у видаткових накладних.

Згідно з п. 4.2. договору купівлі-продажу з урахуванням протоколу розбіжностей від 04.01.10 р., покупець зобов'язався прийняти замовлений товар і оплатити його в порядку, передбаченому розділом 5 даного договору.

Відповідно до п. 5.2. договору купівлі-продажу з урахуванням протоколу розбіжностей від 04.01.10 р. сторонами узгоджено, що оплата за товар здійснюється через 14 днів з моменту отримання товару покупцем.

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію (п. 6.1. договору купівлі-продажу).

Позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу, ПАТ "АЛЬБА УКРАЇНА" поставило ТОВ "Ларга-М" товар на загальну суму 150981,88 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств видатковими накладним, без зауважень та заперечень з боку відповідача, належним чином завірені копії видаткових накладних містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач свої зобов'язання належним чином в частині оплати вартості товару не виконав, що є порушенням умов договору купівлі-продажу.

Як свідчать матеріали справи, 05.06.14 р. між Приватним акціонерним товариством "АЛЬБА УКРАЇНА" (далі - первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (далі - новий кредитор) укладений договір про відступлення права вимоги № 70504-20/14-7 (далі - договір відступлення). Відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор приймає (купує) за 150981,88 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями ТОВ "Ларга-М" у сумі 150981,88 грн., що випливає з Договору купівлі-продажу № 879 від 04.01.10 р., укладеного між Боржником та Первісним кредитором (далі - основне зобов'язання).

Згідно з п. 1.1.1., 1.1.2. договору відступлення, право вимоги первісного кредитора за зобов'язанням боржника на суму зазначену в п.1.1 цього договору, що випливає з договору купівлі-продажу, підтверджується випискою з балансового рахунку боржника. Первісний кредитор засвідчує, що заперечень, які можуть бути висунуті боржником проти вимог нового кредитора на момент підписання договору, не існує, вимоги є дійсними та немає підстав для їх невиконання боржником.

Пунктом 1.2 договору відступлення передбачено, що первісний кредитор зобов'язався повідомити боржника про здійснення відступлення права вимоги (додаток № 1) за основним зобов'язанням протягом 3 днів з моменту набуття новим кредитором права вимоги, в порядку передбаченому п. 3.1 цього договору.

На виконання п. 1.2. договору відступлення права вимоги сторонами підписано повідомлення про здійснення відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 3.1. договору відступлення, новий кредитор набуває (купує) право вимоги, що відступається (продається) за цим договором після підписання сторонами цього договору.

Згідно з п. 7.1. договору відступлення, за цим договором новий кредитор набуває права вимагати від боржника належного виконання зобов'язання по оплаті коштів боржником в сумі, яка зазначена в п. 1.1 цього договору.

05.06.14. між первісним кредитором та новим кредитором складено та підписано сторонами акт приймання-передачі права вимоги.

Позивач зазначає, що відповідач вартість товару не сплатив, чим порушив умови договору купівлі-продажу, договору відступлення та вимоги чинного законодавства України.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач не виконав зобов'язання за договором купівлі-продажу, в частині оплати товару, належним чином повідомлений про здійснення відступлення права вимоги, у зв'язку з чим обґрунтованими визнані вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат, пені та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ст. 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони визначають зміст договору на основі вільного волевиявлення, сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 04.01.2010 р. між ПАТ «Альба України» та ТОВ «Ларга-М» укладено та підписано договір купівлі - продажу товару № 879.

На виконання умов договору купівлі - продажу, постачальником поставлено покупцю товар на загальну суму 150981,88 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств видатковими накладними, прийнятими покупцем без зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Факт наявності заборгованості ТОВ «Ларга-М» в сумі 150981,88 грн. підтверджується матеріалами справи та жодним чином не спростований. Доказів його оплати суду не надано.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 ГК України.

Матеріали справи також містять вищезазначений договір про відступлення права вимоги № 70504-20/14-7, в якому первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор приймає (купує) за 150981,88 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями ТОВ "Ларга-М" у сумі 150981,88 грн. з договору купівлі-продажу № 879 від 04.01.10 р., укладеного між боржником та первісним кредитором (далі - основне зобов'язання).

Враховуючи приписи ст. 655-656 ЦК України та умови договору про відступлення права вимоги № 70504-20/14-7 щодо купівлі - продажу, предметом договору купівлі - продажу може бути право вимоги, у зв'язку з чим до нього застосовується положення про відступлення пава вимоги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За приписами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦКУ заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом, тобто договір купівлі-продажу прав вимоги у загальному випадку є двостороннім договором.

При укладанні договору відступлення права вимоги № 70504-20/14-7 від 05.06.2014 р. ПАТ «Альба Україна» та ПАТ «Банк «Київська Русь» досягли всіх істотних умов договору, укладений договір не суперечить вимогам ст. 203 та 215 ЦК України.

Пунктом 7.1. договору відступлення права вимоги визначено, що за цим договором новий кредитор набуває права вимагати від боржника належного виконання зобов'язання по оплаті коштів боржником в сумі, яка зазначена в п. 1.1 цього договору.

На виконання п. 1.2. договору відступлення права вимоги сторони склали повідомлення про здійснення відступлення права вимоги та докази його направлення на адресу відповідача містяться у матеріалах справи (т. 1 а. с. 31,188-190).

Отже, відповідач належним чином повідомлений про здійснення відступлення права вимоги та, з урахуванням приписів ст. с. 512-519 ЦК України позивач набув прав кредитора у зобов'язанні з моменту підписання договору № 70504-20/14-7.

Разом з тим, з умов останнього не вбачається, що первісний кредитор передав або зобов'язався передати новому кредиторові за плату грошові кошти під відступлення права вимоги, навіть якщо новим кредитором є банк (фінансова установа).

У зв'язку з чим правова природа договору не підпадає під приписи ст. ст. 1077-1079 ЦК України.

Свої зобов'язання ТОВ «Ларга-М» за договором купівлі-продажу не виконано, вартість отриманого товару на суму 150981,88 грн. не оплачена.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 150981,88 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок за період з 21.05.2014 р. по 23.09.2014 р. відповідає вимогам законодавства та здійснено з урахуванням встановленого та опублікованого індексу інфляції за вказаний період.

Враховуючи викладене, також законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9058,92 грн. інфляційних втрат та 1563,59 грн. 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 610-611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 11615,27 грн. пені за період з 21.05.2014 р. по 23.09.2014 р.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.14 р. у справі № 908/3649/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.14 р. у справі № 908/3649/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 23.02.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Потапенко В.І.