РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/27975/14
За позовом Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

про визнання відсутності права вимоги.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Толсторебров І.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» (далі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - Відповідач) про визнання відсутності права грошової вимоги у Відповідача до Позивача за Кредитним договором №38004-22-10 від 20.07.2010, укладеним між сторонами, у зв'язку з нікчемністю цього договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку Позивача особа, яка підписала договір від його імені, станом на 20.07.2010 не була на це належним чином уповноважена.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що обставини чинності договору та його схвалення вже були встановлені в інших судових справах, а також вказує на невірне застосування Позивачем норм законодавства та на невірно обраний спосіб захисту прав.

У судові засідання Позивач повноважних представників не направляв, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Позивача про призначення справи до розгляду в засіданнях суду, про час і місце їх проведення, оскільки ухвали суду у справі надсилалася на адресу місцезнаходження Позивача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такої неявки покладаються на Позивача.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась, та Позивачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в засіданнях. Позивач також не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, будь-які додаткові пояснення та/або докази до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2010 між Акціонерним банком «Київська Русь», правонаступником якого є Відповідач (Банк) та Відкритим акціонерним товариством «Уманьавтодор», правонаступником якого є Позивач (Позичальник), було укладено Кредитний договір №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в національній валюті (далі - Кредитний договір), у відповідності до умов якого Позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді відкличної відновлювальної лінії для поповнення обігових коштів (п. 1.1) в розмірі загального ліміту кредитної лінії 15000000 грн. з кінцевим строком користування по 19.07.2011 включно, зі сплатою 23 % річних.

До Кредитного договору вносилися наступні зміни.

Договором про внесення змін та доповнень № 2 від 19.07.2011 ліміт кредитування збільшено до 29280000 грн., строк кредитування встановлено до 18.07.2012, а відсоткова ставка за користування кредитом зменшена до 17,5% річних.

Договором про внесення змін та доповнень № 5 від 25.10.2011 процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 17,5 % по 31.10.2011, а з 01.11.2011 вона становить 20% річних.

Договором про внесення змін та доповнень № 6 від 26.01.2012 погоджено, що з 01.11.2011 по 31.01.2012 відсоткова ставка за кредитом становить 20% річних, а з 01.02.2012 по 18.07.2012 становить 22% річних.

Договором про внесення змін та доповнень № 7 від 18.05.2012 процентна ставка встановлюється у розмірі 21% річних, ліміт кредитування збільшено до 50000000 грн., а строк кредитування встановлено до 28.2.2012 включно.

Договором про внесення змін та доповнень № 8 від 17.07.2012 встановлено, що відсоткова ставка по кредиту становить 24,5%.

Договором про внесення змін та доповнень № 9 від 28.12.2012 погоджено, що до 31.12.2012 відсоткова ставка становить 24,5%, а з 01.01.2013 по 31.12.2013 року - 28%.

Договором про внесення змін і доповнень № 11 від 08.07.2013 строк кредитування встановлено до 31.12.2013, а відсоткова ставка з 01.07.2013 становить 23% річних.

Доказів про внесення інших змін до Кредитного договору сторонами не надано, так само не надано доказів розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним у судовому порядку.

Вищевказані обставини встановлені чинним рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 у справі № 925/1221/14, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні даного спору.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Позовні вимоги про визнання недійсним Кредитного договору мотивовані тим, що на думку Позивача особа, яка підписала договір від його імені, Губа Р.А., станом на 20.07.2010 не був на це належним чином уповноваженим.

Проте суд з такими обґрунтуваннями Позивача не погоджується.

Згідно Статуту Позивача голова правління має право з власної ініціативи приймати рішення щодо укладання правочинів на суму, що не перевищує 8 млн. грн., а наглядова рада товариства затверджує рішення правління про укладення правочинів на суму, що перевищує 10 млн. грн.

Протоколом № 1 засідання Наглядової ради Позивача від 09.06.2010 надано дозвіл на підписання оспорюваного Кредитного договору, а відповідно до протоколу №3 засідання Наглядової ради від 18 червня 2010 року, у зв'язку із заміною керівництва Позивача, було вирішено уповноважити на це новопризначеного виконувача обов'язків голови правління Губу Р.А. (призначеного наказом № 95 від 17.06.2010 про звільнення Лещенка С.В. від обов'язків голови правління Позивача та призначено на цю посаду в.о. голови правління Губу Р.А.).

Отже, згідно протоколу № 3 засідання Наглядової ради Позивача від 18.06.2010, який базується на протоколі протокол № 1 від 09.06.2010, Губу Р.А. уповноважено підписати Кредитний договір. Тобто, керівними органами Позивача відповідно до вимог Статуту та законодавства України було прийнято рішення про відкриття відновлювальної кредитної лінії (отримання кредиту) і це є ключовим значенням та результатом засідання Наглядової радії, тоді як уповноваження певної особи на підписання договору про отримання погодженого кредиту є похідним елементом, і є уповноваженням посадової особи товариства, а не фізичної особи на підсисання договору.

Згідно Статуту Позивача (в редакції станом на 08 жовтня 2007 року), голова Правління має право підписувати договори та інші документи від імені товариства з власної ініціативи в межах власної компетенції, а також якщо рішення про укладення чи підписання договорів та інших документів прийнято уповноваженим органом товариства в межах його компетенції відповідно до положень Статуту, та у разі звільнення голови правління до закінчення строку його повноважень, виконуючий обов'язків голови правління вправі без довіреності здійснювати всі юридично значимі дії від імені товариства та виконувати всі функції голови правління на постійній основі в межах компетенції голови правління, передбаченої цим Статутом, до обрання загальними зборами нового голови правління.

Губа Р.А. був уповноважений підписати спірний Кредитний договір згідно Протоколу № 3 засідання Наглядової ради Позивача від 18 червня 2010 року у зв'язку зі звільненням 17 червня 2010 року Лещенка С.В. від обов'язків голови правління та призначенням на цю посаду Губи Р.А., тому виконуючий обов'язки голови правління та підписуючи Кредитний договір, Губа Р.А. виконував рішення Наглядової ради, а саме протокол № 1 від 09 червня 2010 року, що є чинним, та діяв згідно вимог Статуту товариства.

Вищеописані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2014 у справі №22ц/793/2891/14, яке є чинним, тому обставини встановлені ним відповідно до ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні даного спору, і посилання Позивача на відсутність у Губи Р.А. повноважень на підписання Кредитного договору судом відхиляються.

Посилання Позивача на ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» та ч. 2 ст. 61 Закону України «Про акціонерні товариства» судом відхиляються, оскільки з прийняттям та набраннями сили Законом України «Про акціонерні товариства», положення Закону України «Про господарські товариства», які стосуються акціонерного товариства, діють в частині, що не суперечать Закону України «Про акціонерні товариства».

Необґрунтованим також є посилання Позивача на ч. 2 ст. 61 Закону України «Про акціонерні товариства», в якій мова йде про відсторонення голови правління від обов'язків, тоді як голова правління Лещенко С.В. був звільнений, а не відсторонений від виконання повноважень, і також припинення повноважень голови колегіального органу не віднесено до компетенції загальних зборів товариства, що виключає можливість застосування згаданої статті до спірних правовідносин.

Окрім того, оспорюваний Кредитний договір відповідно до ст. 241 ЦК України отримав наступне схвалення сторін, що виявилось в укладенні між ними договорів про внесення змін і доповнень до нього, у видачі Відповідачем за заявками Позивача та в отриманні Позивачем кредитних коштів, у нарахуванні Відповідачем та частковій сплаті (у т.ч. в судовому порядку) Позивачем процентів за користування кредитними коштами, і відповідні банківські виписки на підтвердження зазначених обставин про рух коштів між сторонами на виконання умов Кредитного договору залучені до справи.

Вчинення сторонами конклюдентних дій, що свідчать про схвалення Кредитного договору, також було встановлено чинним рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 у справі № 925/1221/14, тому відповідно до ст. 35 ГПК України ці обставини також не доводяться знову при вирішенні даного спору.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Кредитного договору нікчемним, а отже, належні за ним права грошової вимоги Банку до Позичальника є дійсними, тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання таких прав відсутніми із наведених Позивачем обґрунтувань позову не доведені перед судом належними засобами доказування, та в позові суд відмовляє.

Одночасно на заперечення Відповідача проти позову щодо невідповідності обраного Позивачем способу захисту суд зазначає, що ст. 20 ГК України передбачає захист прав і законних інтересів суб'єкта шляхом визнання наявності або відсутності прав, та в даному випадку за умови задоволення позову права та законні інтереси суб'єкта були в захищені у той спосіб, що за результатами позову він провадив би свою господарську діяльність не очікуючи звернення з протиправними вимогами від іншої особи, а заздалегідь захистившись від таких посягань маючи встановлені доводи протиправності.

Судовий збір за до ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.02.2015

Суддя Сташків Р.Б.