номер провадження справи 27/173/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 Справа № 908/6192/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057 м. Київ, пр. Перемоги, 41; представник позивача: Дорожнюк К.А., 69005 м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 5, прим. 107)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР" (69104 м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 12/28)

про стягнення 2 401 546 грн. 67 коп. заборгованості за кредитним договором

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк", м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР", м. Запоріжжя про стягнення 1 600 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 713 546 грн. 67 коп. заборгованості за відсотками, 80 000 грн. 00 коп. неустойки за не інформування банку про загрозу зриву повернення кредитної лінії та процентів; 8 000 грн. 00 коп. неустойки за не надання банку інформації, пов'язаної з діяльністю позичальника.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справи між суддями від 19.11.2014 р., справу № 908/6192/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С., що підтверджується витягом з Реєстру автоматичного розподілу від 25.12.2014 р.

Ухвалою суду від 26.12.2014 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/6192/14, присвоєно справі номер провадження 27/173/14 та призначено судове засідання на 22.01.2015 р.

Ухвалою суду від 22.01.2015 р. розгляд справи відкладався на 23.02.2015 р., у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

23.02.2015 р. продовжено розгляд справи № 908/6192/14.

У судове засідання 23.02.2015 р. позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Клопотань про розгляд справи без позивача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні 22.01.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду витребувані ухвалою суду документи.

Представник відповідача у судові засідання, відкриті 22.01.2015р. та 23.02.2015 р. не з'явився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Клопотань про розгляд справи без відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Ухвалу суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання на 22.01.2015 р. та ухвалу суду від 22.01.2015 р. про відкладення розгляду справи на 23.02.2015 р. надіслано на адресу відповідача: 69104 м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 12/28

Крім того, в матеріалах справи міститься витяг з офіційного сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців, відповідно до якого відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "АТУР" знаходиться за адресою 69104 м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 12/28.

Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення чи банкрутства - відсутні.

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть з'явитися в судове засідання та представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР", згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" - неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи - подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобов'язання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 30.01.2008 р. між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТУР", м. Запоріжжя укладено кредитний договір № КЛ-Ю/08/0005, за яким відповідачу було надано відкличну не поновлювальну кредитну лінію на умовах повернення строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 1 600 000 грн. 00 коп. зі сплатою 18% річних. Кредитна лінія була надана відповідачу для поповнення обігових коштів строком до 10 грудня 2011 р.

Відповідно до п. 2.1. договору, видача кредитної лінії на цілі визначені п. 1.2 цього договору, здійснюється у безготівковій формі на підставі листа позичальника (відповідача у справі) та платіжного доручення, п. 2.1.1 передбачає, що видача кредиту здійснюється виключно після підписання договорів, які забезпечують виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 2.4 договору, повернення кредитної лінії здійснюється шляхом здійснення платежу (траншу) на позичковий рахунок, відкритий банком позичальнику, згідно графіка погашення, але в строк не пізніше 10 грудня 2011 р.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що проценти за користування кредитною лінією нараховуються в межах терміну користування кредитної лінії, що визначений п. 1.1.2 цього договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитно лінією, із розрахунку 360 днів в році та календарної кількості днів в місяці. При розрахунку процентів враховується день надання кредитної лінії і не враховується день повернення кредитної лінії.

Згідно з п. 2.6 договору, нарахування процентів за користування кредитною лінією здійснюється у валюті кредитної лінії щомісячно в останній робочій день поточного місяця за період з дня перерахування з позичкового рахунку позичальника грошових коштів на його поточний або інший вказаний позичальником рахунок по останнє число місяця включно, в якому надано кредит. В подальшому проценти нараховуються щомісячно з першого по останнє число поточного місяця включно, при повному погашенні кредитної лінії - до дня погашення (включно).

Проценти за поточний календарний місяць позичальник сплачує на рахунок, вказаний банком щомісяця до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також день повернення (у тому числі дострокового) строкової заборгованості за кредитною лінією в повному обсязі.

Позивач прийняті на себе зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, здійснивши видачу кредитних коштів в межах кредитної лінії у розмірі 1 600 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, відповідач зобов'язався здійснювати своєчасне повернення кредитної лінії, сплачувати нараховані проценти та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Кредитним договором.

В порушення зазначених умов Кредитного договору Боржник з серпня місяця 2010 року припинив здійснювати будь-яку оплату відсотків за користування кредитною лінією, а кредитні кошти ні у передбачений кінцевий строк ні після нього Банку не повернув.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором, на підставі ч. 3 ст. 198 ГК України.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.7.3. - 7.4. кредитного договору, банк має право нарахувати неустойку за порушення умов договору, зокрема п.4.2.5, 4.2.7, які передбачають обов'язок позичальника повідомляти банк про випадки загрози зриву строків повернення відсотків та кредиту, надавати фінансову інформацію щодо діяльності позичальника (в тому числі баланс) щоквартально та в кінці звітного року та інші документи, також повідомляти про зміну в складі посадових осіб, зміни установчих документів тощо.

Попри велику кількість порушень строків повернення відсотків та кредиту, позичальник жодного разу не повідомив банк про це відповідно до вимог кредитного договору.

Також, відповідачем у справі ТОВ «Атур» не надавалися документи фінансової звітності з 2009 року, як зазначив позивач в судовому засіданні, банк скористався своїм правом, нарахував відповідні штрафи у розмірі 0,5 % від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом ( п.7.3 кредитного договору) та 5,0 % від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом п.7.4 кредитного договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР", м. Запоріжжя 1 600 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом та 713 546 грн. 67 коп. заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 7 договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією та/або комісій банк має право нарахувати позичальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

При розрахунку неустойки приймаються: рік - 365 днів, місяць - рівний календарній кількості днів. (п. 7.1).

Банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0.5 відсотків від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.4.2.6, 4.2.7 цього договору за кожний день порушення (п.7.4).

Банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 5 відсотків від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.4,.4.2.5, 4.2.8.-.4.2.10. цього договору за кожний факт порушення, які передбачають обов'язок позичальника повідомляти банк про випадки загрози зриву строків повернення відсотків та кредиту, надавати фінансову інформацію щодо діяльності Позичальника (в тому числі баланс) щоквартально та в кінці звітного року, та інші документи, також повідомляти про зміну в складі посадових осіб, зміни установчих документів тощо.

Позичальник жодного разу не повідомив банк про порушення строків повернення відсотків та кредиту відповідно до вимог Кредитного договору. Крім того, позичальником банку не надавались документи фінансової звітності з 2009 року.

Враховуючи зазначене, банк, скориставшись своїм правом, одноразово нарахував відповідні штрафи у розмірі 0,5 відсотка від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом (п. 7.3 Кредитного договору) та 5,0 відсотка від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом (п.7.4 Кредитного договору).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР", м. Запоріжжя про стягнення 1 600 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 713 546 грн. 67 коп. заборгованості за відсотками, 80 000 грн. 00 коп. неустойки за не інформування банку про загрозу зриву повернення кредитної лінії та процентів; 8 000 грн. 00 коп. неустойки за не надання банку інформації, пов'язаної з діяльністю позичальника.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд виніс рішення про задоволення позову.

Постановою Правління Національного банку України № 339 від 10.06.14р. відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк», пунктом 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР", м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР" (69104 м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 12/28, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057 м. Київ, пр. Перемоги, 41, ) 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 713 546 (сімсот тринадцять тисяч п'ятсот сорок шість) грн. 67 коп. заборгованості за відсотками, 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. неустойки за не інформування банку про загрозу зриву повернення кредитної лінії та процентів; 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. неустойки за не надання банку інформації, пов'язаної з діяльністю позичальника. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТУР" (69104 м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 12/28, ) на користь Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001; банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; № рахунку 3007, код класифікації доходів бюджету 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 48 030 (сорок вісім тисяч тридцять) грн. 92 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 02.03.2015 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.