ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа № 909/1107/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого - судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами: Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» № 04/711 від 29.12.2014 (вх. № 01-05/219/15 від 15.01.2015 р.) та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» № 148 від 29.12.2014 р. ( вх. № 01-05/221/15 від 15.01.2015 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року

у справі № 909/1107/14 (суддя В.І.Булка),

порушеній за позовом

Позивача: Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна», м. Київ,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА», с. Микитині, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області,

Про: звернення стягнення на заставлене майно: транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі 1840 ДІ, тип - сідловий тягач-Е, номер державної реєстрації АТ3593АО, 2000 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна - 11946, номер шасі (кузова, рами, коляски) WDB9540321К524452; транспортний засіб марки WIELTON, тип-н/причіп бортовий-Е, модель - PTS, держ. номер АТ6295ХХ, номер кузова SU9PRWIGEY2WL1939, 2000 року випуску; транспортний засіб сідловий тягач-Е, марки SKANIA, модель - P94GА4Х2NА310, держ. номер АТ3731ВМ, 2005 року випуску, номер кузова ХLЕR4Х; транспортний засіб сідловий тягач-Е, марки SKANIA, модель - R380, держ. номер АТ4767АВ, 2004 року випуску, номер кузова ХLЕR4Х за Договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1 196 448 грн. для погашення заборгованості за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 314 918,40 грн. - загальної суми заборгованості, в т.ч. 193 968,00 грн. - основного боргу, 49 364,27 грн. - пені, 59 822,40 грн. - штрафу та 11 763,73 грн. судового збору (згідно заяви про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р.).

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: Брагіна Н.О. - п/к за довіреністю № 184 від 31.12.2014 р. (а.с. 210);

від апелянта/відповідача: Синишин П.Є. - п/к за довіреністю № 7 від 23.02.2015 р.

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам роз'яснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

За спільним клопотанням сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Відповідно до протоколу розподілу справ КП "Документообіг господарських судів" від 15.01.2015 р. дану справу розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 р. у склад колегії для розгляду справи № 909/1107/14 господарського суду Івано-Франківської області введено суддів - Н.А.Галушко, Г.В.Орищин (том І. а.с. 187).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 р. апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 11 лютого 2015 року (а.с. 188-189). Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 11 лютого 2015 року (а.с. 190-191), про що сторони були належним чином повідомлені, під розписку: 21.01.2015 р. Апелянт/позивач - рекомендованою кореспонденцією № 791 (а.с. 192), Апелянт/відповідач - 21.01.2015 р. рекомендованою поштою № 036 (а.с. 193).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 р. об'єднано апеляційні скарги: Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» в одне провадження та розгляд справи відкладено на 24.02.2015 р., про що сторони були повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (із змінами і доповненнями) (а.с. 218/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 24.02.2015 р. представник Апелянта/позивача прибув, в процесі розгляду справи за вх. № 01-04/866/15 від 09.02.2015 р. подав Заперечення на апеляційну скаргу ТзОВ «СОТА» (а.с. 208-209), в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 49364,27 грн. за порушення умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року та штрафу у розмірі 59822,40 грн. за порушення умов Договору застави від 09.06.2011 р. - скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» в повному обсязі, апеляційну скаргу ТзОВ «СОТА» залишити без задоволення.

Представник Апелянта/відповідача прибув, через канцелярію суду подав: доповнення до апеляційної скарги за вх. № 01-04/1296/15 від 24.02.2015 р., Відзив на апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» за вх. № 01-04/1295/15 від 24.02.2015 р., в судовому засіданні надав пояснення, зокрема зазначив, що згідно вимог апеляційної скарги № 148 від 29.12.2014 р. (вх. № 01-05/221/15 від 15.01.2015 р.) Апелянт/відповідач просив скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 в частині звернення стягнення на заставлене майно за Договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1 196 448 грн. для погашення заборгованості за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 193 968,00 грн., однак, ознайомившись із довіреністю № 276 від 31.12.2012 р. видану Багіній Н.А., подав Доповнення до апеляційної скарги від 24.02.2015 р., просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 скасувати, позовні вимоги ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» залишити без розгляду відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки, на думку представника Апелянта/відповідача, представник ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» гр. Брагіна Н.О. за довіреністю № 276 від 31.12.2012 р. не наділена повноваженнями здійснювати будь-які процесуальні дії в інтересах ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» у даному провадженні, в т.ч. підписувати та подавати позовну заяву, відтак вважає дану обставину підставою для скасування рішення місцевого суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, представники сторін прибули в дане судове засідання, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційних скарг по справі № 909/1107/14.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» та ТзОВ «СОТА» підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 (суддя Булка В.І.) позов задоволено частково (абзац перший резолютивної частини рішення). Звернуто стягнення на заставлене майно за Договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1 196 448 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.11 у розмірі 193 968,00грн. - основного боргу, а саме: - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі - 1840 LS, тип - сідловий тягач - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна - 11946, номер шасі (кузова, рами, коляски) WDB9540321K524452, номер державної реєстрації АТ3593АО, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111342, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ; - транспортний засіб марки WIELTON, моделі РТS, тип - н/причіп бортовий - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) SU9PRW1GEY2WL1939, номер державної реєстрації АТ6295ХХ, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111343, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м.Івано-Франківськ; - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі - 1840 LS, тип - сідловий тягач - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна - 11946, номер шасі (кузова, рами, коляски) WDB9540321K524452, номер державної реєстрації АТ3593АО, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111342, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ; - транспортний засіб марки WIELTON, моделі РТS, тип - н/причіп бортовий - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) SU9PRW1GEY2WL1939, номер державної реєстрації АТ6295ХХ, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111343, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ; - транспортний засіб марки SCANIA, моделі - Р94GA4X2NA310, тип - сідловий тягач - Е, 2004 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) XLEP4X1 XLEP4X1, номер державної реєстрації АТ4767АВ, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САА№188784, виданого 30 жовтня 2009 року 1-м МРВ ДАІ м. Івано-Франківськ (абзац 2-й резолютивної частини рішення). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТА" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна" 3879,68грн. судового збору (абзац 4-й резолютивної частини рішення). В стягненні з відповідача 49 364,27 грн. пені та 59 822,40 грн. штрафу - відмовлено (абзац 6-й резолютивної частини рішення) (а.с. 178, 179-182).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду Апелянт/позивач (Підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 04/711 від 29.12.2014 (вх. № 01-05/219/15 від 15.01.2015 р.), в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 49364,27 грн. за порушення умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року та штрафу у розмірі 59822,40 грн. за порушення умов Договору застави від 09.06.2011 р. - скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» в повному обсязі (а.с. 194-197).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого господарського суду у справі № 909/1107/14 в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення пені у розмірі 49364,27 грн. за порушення умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року та штрафу у розмірі 59822,40 грн. за порушення умов Договору застави № 11/664 від 09.06.2011 р. прийнято з порушенням норм матеріального права, так як судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі матеріали та обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення спору в цій частині позовних вимог.

Апелянт/позивач, в апеляційній скарзі покликається на те, що місцевим господарським судом до спірних правовідносин не застосовано норми права, а саме: ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, ст. 13 ЦК України, ст. 230 ГК України, ст. 550 ЦК України, статті 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», що відповідно до ст. 104 ГПК України слугує підставою для скасування рішення місцевого суду.

Скаржник/позивач в апеляційній скарзі покликається на те, що умовами Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (п. 7.4.) передбачено відповідальність для відповідача у випадку порушення строків оплати товару, передбачених розділом 3 даного Договору, у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару за даним Договором, що п. 6.3.4. Договору передбачено, що інформація відносно поставки нафтопродуктів міститься в акті вибірки (інформаційному звіті), який є первинним документом та містить всі необхідні реквізити первинних документів, а також відомості про отримання товару. Згода з даними зазначеними у актах вибірки підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача, а також печаткою, що має місце в даному випадку, що п. 3.2. Договору передбачено, що сума оплати та їх періодичність визначається покупцем (відповідачем) протягом місяця самостійно, що однак остаточний розрахунок проводиться між сторонами, згідно з п. 3.4. Договору не пізніше 15 числа, наступного за звітним, при цьому, вартість товару включає в себе податок на додану вартість у розмірі 20% (п. 3.6.) та сплачується в безготівковому порядку шляхом перерахування на рахунок продавця грошових коштів (п. 3.7. Договору), оскільки відповідач за поставлений йому згідно умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року товар своєчасно не розраховувався, позивач, починаючи з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р., за мінусом часткових оплат заборгованості проведених відповідачем у цей період, нарахував пеню у розмірі 49364,27 грн.

Апелянт/позивач також стверджує, що у Додатку № 2 від 29.07.2014 р. до Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року сторони виклали п. 1.6. та розділ 3 Договору у новій редакції, який набрав чинності з моменту його підписання сторонами (п. 3 Додатку № 2), і умови цього Додатку № 2 не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами у спірний період за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року, оскільки не мають зворотної дії в часі, тому вважає покликання відповідача на умови Додатку № 2 від 29.07.2014 р. - безпідставними.

Просить рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 49364,27 грн. за неналежне виконання умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року скасувати, і в цій частині постановити нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Скаржник/позивач зазначає, що місцевий суд безпідставно відмовив ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» у задоволенні вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 59822,40 грн. за невиконання ТзОВ «СОТА» умов Договору застави № 11/664, з огляду на те, що 09.06.2011 р. між сторонами був укладений Договір застави № 11/664 транспортних засобів, згідно з умовами якого, ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» має право у разі невиконання ТзОВ «СОТА» зобов'язань з оплати за отримані нафтопродукти, одержати задоволення за рахунок заставлених транспортних засобів. Відповідно до Договору застави його предметом є транспортні засоби зазначені у цьому Договорі, ринкова вартість застави складає 1196448 грн. 74 коп., що п. 5.3.2. Договору застави встановлений обов'язок відповідача застрахувати предмет застави на період дії договору застави, а п. 4.2. Договору застави передбачений обов'язок ТзОВ «СОТА» протягом 10-ти робочих днів з дати укладення договору застави надати ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» копію договору страхування предмету застави, при цьому предмет застави: транспортні засоби, мали бути застраховані на користь ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», однак ТзОВ «СОТА» в порушення п. 5.3. Договору застави не здійснив страхування предмету застави на користь ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», за що відповідно до п. 8.1. Договору застави має сплатити ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» штраф у розмірі 5% від вартості предмету застави, який складає 59 822,40 грн., тому просить рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 59 822.40 грн. штрафу за Договором застави скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» в цій частині задовольнити.

Апелянт/позивач просить суд не брати до уваги викладеного відповідачем/апелянтом у доповненні до апеляційної скарги, яке подано ним 24.02.2015 р. про залишення позовних вимог без розгляду, вважає викладене у доповненнях надуманим та необґрунтованим, а самі доповнення такими, що подані з порушенням ч. 3 ст. 94 ГПК України та ч. 1 ст. 95 ГПК України, оскільки апелянт/відповідач не подав доказів про надсилання копії цього доповнення до апеляційної скарги іншій стороні у справі.

Не погодився з рішенням місцевого господарського суду Апелянт/відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «СОТА») та звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 148 від 29.12.2014 р. ( вх. № 01-05/221/15 від 15.01.2015 р.), у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 в частині звернення стягнення на заставлене майно за Договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1 196 448 грн. для погашення заборгованості за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 193 968,00 грн. (а.с. 203-204).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого господарського суду у справі № 909/1107/14 в частині звернення стягнення на майно постановлено з порушенням норм матеріального права, оскільки позивач 27.11.2014 р. подав заяву про уточнення позовних вимог, зменшення позовних вимог про звернення стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1196448,00 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 354 918,40 грн., пені в розмірі 49364,27 грн. та штрафу у розмірі 59822,40 грн., що 08.12.2014 р. позивач подав заяву про зменшення позовних вимог про звернення стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1196448,00 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 193 968,00 грн., пені в розмірі 49364,27 грн. та штрафу у розмірі 59822,40 грн. Крім того, у цій же заяві, заявив вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» на свою користь 193 968,00 грн. - суми основного боргу, пені в розмірі 49364,27 грн. та штрафу у розмірі 59822,40 грн. Тобто, позивач у заяві про зменшення позовних вимог від 08.12.2014 р. заявив подвійне стягнення: - звернення стягнення на майно у розмірі 314 918,40 грн. та стягнення боргу у розмірі 314 918,40 грн., що не може бути застосовано та стягнуто.

Апелянт/відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що п.1.6 Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. сторони погодили, що ціна поставленого і неоплаченого товару не повинна перевищувати 150000,00 грн., що відповідно до п.1 додаткової угоди № 2 до договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. сторонами встановлено, що п.1.6 сторони прийшли до згоди, що ціна поставленого і неоплаченого товару не повинна перевищувати 450000,00 грн. Згідно акту виборки станом на 31.08.2014 р. заборгованість становила 479000,00 грн. Враховуючи, що поставлений і неоплачений товар не повинен перевищувати 450 000,00 грн., представник Апелянта/відповідача наголошує, що в даному випадку заборгованість по оплаті становила 29000,00грн., що і є предметом спору, а оскільки ним платіжними дорученнями № 170 від 28.10.2014 р. проведено оплату в сумі 198500,00 грн., № 172 від 28.10.2014 р. в сумі 1500,00 грн., № 348 від 26.11.2014 р. в сумі 45032,00 грн., № 349 від 26.11.2014 р. в сумі 20000,00 грн.; № 357 від 28.11.2014 р. в сумі 20000,00 грн. заборгованості за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року на загальну суму 285000,00 грн. - відсутній предмет спору, тому, на думку Апелянта/відповідача, суд першої інстанції мав припинити провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості, відтак вважає задоволення позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на майно за Договором застави у розмірі 193968,00 грн. - безпідставним.

Апелянт/відповідач в апеляційній скарзі та його представник, у судовому засіданні, звернули увагу суду на те, що позивач у заяві про зменшення суми позову від 03.12.2014 р. заявив дві вимоги, перша - це звернути стягнення на майно на суму 314918,40 грн., в т.ч. 193968,00 грн. основного боргу, 49364,27 грн. - пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору, друга - стягнути з відповідача 193968,00 грн. суми основного боргу, 49364,27 грн. - пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору, однак місцевий суд, задовольняючи вимоги позивача в частині звернення стягнення на майно у сумі 193968,00 грн. та розподілу судових витрат, відмовив позивачу у стягненні сум пені та штрафу, однак не вирішив питання щодо вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу 193968,00 грн., що є подвійним стягненням.

У доповненні до апеляційної скарги від 24.02.2015 р., Апелянт/відповідач просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року у справі № 909/1107/14 скасувати, позовні вимоги ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» залишити без розгляду відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки, на думку представника скаржника, представник ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» Брагіна Н.О. за довіреністю № 276 від 31.12.2012 р. не наділена повноваженнями здійснювати будь-які процесуальні дії в інтересах ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» у даному провадженні, в т.ч. підписувати та подавати позовну заяву, відтак вважає дану обставину підставою для скасування рішення місцевого суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Колегією встановлено, що Апелянт/позивач: Підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» є юридичною особою (п. 1.2. Статуту), місцезнаходження: 04071, м. Київ, Подільський район, вул. Верхній Вал, 68, йому присвоєно , що підтверджується Статутом, який зареєстровано у встановленому законом порядку, 25.05.2009 р. (а.с. 48-62, 63-65), випискою державної реєстраційної служби України серії АА № 912710 (а.с. 66-67), довідкою АА № 762718 з ЄДРПОУ (а.с. 68-69), Спеціальним витягом з ЄДРЮО та ФОП (а.с. 112).

Апелянт/відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СОТА» є юридичною особою, місцезнаходження: 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, село Микитині, вулиця Юності, будинок, 33, що підтверджується Спеціальним витягом з ЄДРЮО та ФОП (а.с. 111).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що покликання Апелянта/відповідача на те, що представник ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» Н.О.Брагіна не наділена повноваженнями за довіреністю № 276 від 31.12.2012 р. здійснювати будь-які процесуальні дії в інтересах ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» у даному провадження, в т.ч. підписувати та подавати позовну заяву, що, на думку Апелянта/відповідача, є однією із підстав для cкасування судового рішення та залишення позовної заяви без розгляду відповідно до приписів п.1 ч. 1 ст. 81 ГПК України є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із п. 1.2. Статуту ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» (державна реєстрація якого проведена 17.08.2012 р. номер запису: 7005310) власником Підприємства є Приватна Компанія з обмеженою відповідальністю «ЛУКОЙЛ Європа Холдінгз Б.В.», юридична особа за законодавством Королівства Нідерландів, зареєстрована 07 квітня 1998 року, за рішенням якого 30.04.2009 р. затверджено Статут ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» у новій редакції (п. 1.3. Статуту). ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» є юридичною особою (п. 2.1. Статуту), у своїй діяльності керується законодавством України (п. 2.2. Статуту). Вищим органом управління ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» є ВЛАСНИК (п. 10.1. Статуту), виконавчим органом Генеральний директор, який підзвітний Власникові Підприємства (п. 10.3. Статуту).

Повноваження Генерального директора визначені у розділі 10.4. Статуту ПП «ЛУКОЙЛ-Україна, зокрема, п. «б» передбачено право видавати довіреності від імені Підприємства, та інше.

Станом на 17.08.2012 року Генеральним директором ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» згідно виписки з ЄДРПОУ та ФОП серії АА № 912710 (а.с. 66-67) був Гаврилець Андрій Іванович, а згідно з Спеціальним витягом з ЄДРПОУ та ФОП видана станом на 30.09.2014 р., Гаврилець Андрій Іванович - керівник Підприємства (а.с. 112).

Відповідно до Змін внесених до Статуту ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», які є його невід'ємною частиною (державна реєстрація Змін до Статуту проведена 17.08.2012 р. номер запису: 7005310) визначено, що Брагіна Н.О. є уповноваженим представником ВЛАСНИКА: Приватної Компанії з обмеженою відповідальністю «ЛУКОЙЛ Європа Холдінгз Б.В.». Справжність підпису, дієздатність та повноваження Брагіної Наталі Олексіївни, яка діє на підставі довіреності від імені юридичної особи, … перевірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В., довіреність 16 серпня 2012 року цим нотаріусом засвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 1793 (а.с. 64-65).

Юридичною особою: ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», 31.12.2012 року у місті Києві, в особі Генерального директора Гаврильця Андрія Івановича, що діє на підставі Статуту, Довіреністю за № 276 від 31.12.2012 року (а.с. 70) громадянку України Брагіну Наталю Олексіївну /паспорт …, серія …, виданий …/, яка мешкає у місті … (надалі - Представник) уповноважено:

- представляти інтереси Підприємства в загальних судах, а саме в місцевих, апеляційних, вищих спеціалізованих судах та Верховному суді України, в органах державної виконавчої служби …, з правом подачі і отримання позовних заяв, скарг, заяв, клопотань та будь-яких інших документів і здійснення інших юридично значущих дій, необхідних для виконання цієї довіреності від імені та в інтересах Підприємства.

За змістом вказаної довіреності Н.О.Брагіна, як представник, уповноважена ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» на «Представництво Підприємства в судах України здійснюється з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, що є у справі, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи та заперечення, оскаржувати рішення суду, а також користуватись іншими процесуальними правами, наданими їм Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України та Кодексом адміністративного судочинства України, а саме: змінювати підставу або предмет позову, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, відмовитись від позовних вимог повністю або частково; визнавати позов повністю або частково, укладати мирові угоди; вимагати виконання рішення, ухвали, постанов суду, що стосуються Підприємства; передавати справу в третейський суд.».

В абзаці 4-му довіреності визначено повноваження представника Н.О.Брагіна в органах державної виконавчої служби та інших установах, тощо.

Зазначена довіреність видана без передоручення та дійсна до 31.12.2015 року.

Довіреність № 276 підписана Генеральним директором ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» А.І.Гаврилець, його підпис засвідчено печаткою Підприємства /ПП «ЛУКОЙЛ-Україна»/.

Довіреність це письмовий документ, що видається представнику тим, кого представляють, для представництва перед третіми особами. Слід зазначити, що конкретно необхідної форми довіреності як документа немає, головне, щоб були письмово виражені повноваження особи, якій видається довіреність, а як саме це буде виглядати, вирішального значення не має.

Довіреність № 276 від 31.12.2012 р. здійснена в письмовій формі, оформлена на бланку юридичної особи, є іменним документом, в ній вказано, хто і кому видав довіреність. Довіреність підписана Генеральним директором ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» А.І.Гаврилець, його підпис засвідчено печаткою ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», справжність підпису, дієздатність та повноваження Брагіної Н.О. перевірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В., 16 серпня 2012 року цим нотаріусом засвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1793 (а.с. 64-65). Коло повноважень Брагіної Н.О., як представника ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» визначено юридичною особою у Довіреності № 276 від 31.12.2012 року, що не суперечить приписам ст. 22, 28 ГПК України, ст. 237, 244, 246, 247 ЦК України.

Залежно від обсягу повноважень, що надаються повіреному особою, котру він представляє, виокремлюють два види довіреності: 1) загальна (генеральна) довіреність, яка уповноважує представника на здійснення правочинів та інших юридичних дій різного характеру; 2) спеціальна (у т.ч. разова) довіреність, яка підтверджує повноваження на здійснення юридичних дій або правочинів певного типу. Разом з тим довіреність може бути простою письмовою або нотаріально посвідченою. Довіреності, які видаються юридичними особами, крім тих, що видаються в порядку передоручення (ч. 2 ст. 245 ЦК України), не потребують нотаріальної форми.

Як вбачається з матеріалів даної справи, видача довіреності № 276 від 31.12.2012 р. ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» уповноваженому представнику юридичної особи Брагіній Н.О. у судовому порядку, в т.ч. за заявою Апелянта/відповідача, недійсною не визнавалась, недійсність зазначеного одностороннього правочину не був предметом спору у даній справі та/або у іншій справі, довіреність № 276 - не відкликана, не скасована особою, яка її видала (довірителем), такі докази в матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд констатує, що з урахуванням положення статті 204 Цивільного кодексу України, встановлюється презумпція правомірності правочину, якщо не доведено зворотнього.

Покликання Апелянта/відповідача на інформацію викладену на сторінці офіційного Веб-сайту від 21 лютого 2015 р., витяг з якого долучено до Відзиву на апеляційну скаргу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такий доказ не був поданий Відповідачем під час розгляду справи місцевим господарським судом, місцевим судом не досліджувався та не був предметом оцінки. Крім того, Апелянт/відповідач не обґрунтував неможливості подання зазначеного доказу суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до частини 3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, інформація, яка викладена на сторінці офіційного ВЕБ-сайту про те, що протягом 2013 - 2014 р.р. посадовими особами «Лукойл» було організовано поза митним контролем контрабандну реалізацію понад 2 млн. тонн нафтопродуктів під прикриттям фіктивних договорів та про відкриття Головним слідчим управлінням СБУ кримінального провадження за ст.ст. 209, 258-5 КК України, згідно ст. 35 ГПК України не є вироком суду в кримінальному провадженні або постановою суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, а тому в силу ст. 35 ГПК України інформація викладена на сторінці ВЕБ-сайту не може слугувати підставою для звільнення від доказування.

Вироку суду щодо посадових осіб ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» та доведених фактів реалізації зазначеним підприємством відповідачу:ТзОВ «СОТА» за Договором № К/11/663 від 01.07.2011 р. «контрабандних нафтопродуктів», рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання Договору № К/11/663 від 01.07.2011 р., укладеного між ТзОВ «СОТА» та ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», фіктивним, Апелянт/відповідач господарському суду не представив, відтак подані ним докази оцінюються судом критично.

З огляду на вищенаведене твердження Апелянта/відповідача, що позовну заяву підписано представником ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» Н.О. Брагіна, як не уповноваженою на це особою, відтак наявні підстави для скасування судового рішення від 16.02.2014 р. у справі № 909/1107/14 та залишення позовних вимог без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи Підприємство з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТА" про звернення стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011р. заставною вартістю 1 196 448 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 479 000,00 грн., пені в розмірі 49 364,27 грн. та штрафу в розмірі 59 822,40 грн.

В процесі розгляду даної справи місцевим господарським судом, Позивач надав суду клопотання про залучення доказів № 04/588 від 09.10.2014 р. (вх. №15808/14 від 13.10.2014 р.), зокрема, Акту звірки заборгованості між сторонами за договором № КІ207000197/11/663 станом на 08.10.2014 р., підписаний представниками обох сторін (а.с. 114), заяву про затвердження мирової угоди б/н від 28.10.14 (вх. №16948/14 від 28.10.14) (а.с. 130-131, 132-133); заяву про зменшення суми позовних вимог № 04/300 від 26.11.14 (вх.15238/14 від 27.11.14 р.), в якій просить суд звернути стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1196448,00 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 354918,40 грн. - загальної суми заборгованості (а.с. 138-139), докази часткового погашення відповідачем боргу - виписки з банку (а.с. 140-142); заяву про уточнення позовних вимог № 04/304 від 26.11.2014 р. (вх. № 18875/14 від 27.11.14 р.), в якій просить суд звернути стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011 р. заставною вартістю 1196448,00грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. у розмірі 354918,40 грн. - загальної суми заборгованості (а.с. 143-144); клопотання про відкликання заяви про затвердження мирової угоди № 04/301 від 26.11.2014 р. (вх. № 18877/14 від 27.11.2014 р.)(а.с. 145-147); заяву про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р. (вх. № 15814/14 від 09.12.2014 р.) в якій просить суд звернути стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011 року заставною вартістю 1196448,00 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 314918,40 грн. - загальної суми заборгованості, з яких: 193 968,00 грн. - основного боргу, 49 364,27 грн. - пені, 59 822,40 грн. - штрафу та 11 763,73 грн. судового збору (а.с. 154-156), виписки з банку про часткове погашення відповідачем боргу (а.с. 157-160); клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. № 19679/14 від 09.12.2014 р.)(а.с. 164).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про прийняття заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України, ціну позову вказує позивач.

Отже, предметом спору, з урахуванням п. 1 прохальної частини заяви Позивача про уточнення позовних вимог в редакції п. 1 прохальної частини заяви зменшення суми позовних вимог за вх. № 15814/14 від 09.12.2014 р. (а.с. 154-156) є: звернення стягнення на заставлене майно за договором застави № 11/664 від 09.06.2011 року заставною вартістю 1196448,00 грн. для погашення заборгованості за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року у розмірі 314918,40 грн. - загальної суми заборгованості, з яких: 193 968,00 грн. - основного боргу, 49364,27 грн. - пені (нарахованої за період з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р. за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р.), 59822,40 грн. - штрафу за неналежне виконання умов Договору застави.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим судом, між Підприємством з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОТА" 01 червня 2011 року (мовою оригіналу « 01» июня 2011 г.) було укладено Договір № КІ207000197/11/663 (далі за текстом - Договір)(а.с. 10-14).

Зазначений Договір укладено у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками двох сторін за договором, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу ст. 204 ЦК України.

За своїми основними та другорядними (неосновними) ознаками зазначений вище правочин є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти поставлений товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України та ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до п.1.1 вказаного вище Договору, продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупця (відповідача) товар (нафтопродукти) в об'ємі, виходячи із добового ліміту Карти (Покупця), а покупець (відповідач) - прийняти і оплатити товар.

Отримання Товару проводиться Покупцем на АЗС з використанням паливних карт (мовою оригіналу Топливных карт) (п. 1.2. Договору). Згідно з п. 1.3. Договору асортимент, кількість товару визначається Відповідачем самостійно в межах добових лімітів. У п. 1.4. сторони погодили добовий ліміт покупця у розмірі 110000,00 грн., сума попередження встановлена сторонами у розмірі мінус 80000,00 грн. (п. 1.5. Договору), а в п. 1.6. сторони прийшли до згоди, що вартість поставленого і неоплаченого товару не може перевищувати 150000,00 грн. (за текстом договору «Порогова сума»).

Ціною товару за даним договором ( п. 2.1.) є ціна товару за готівковий розрахунок, встановлений на АЗС в момент отримання товару з урахуванням знижки, передбаченої додатковою угодою. Розмір підтверджується відповідним розпорядженням на встановлення ціни.

Порядок розрахунків сторони визначили у розділі 3 Договору.

Так, у п. 3.2. Договору, сторони погодили, що сума оплати та їх періодичність визначається Покупцем (відповідачем) протягом місяця самостійно з урахуванням положень, передбачених даним Договором.

У п. 3.3. передбачена оплата товару, придбаного за даним Договором протягом двох перших декад звітного місяця, здійснюється Покупцем не пізніше двох банківських днів з моменту отримання від Продавця рахунку на його оплату. Рахунок виставляється Продавцем в останній робочий день звітного місяця.

Відповідно до пункту 3.4. Договору кінцева оплата /мовою оригіналу «итоговая оплата»/ вартості товару, придбаного протягом звітного місяця, проводиться Покупцем на підставі Акта виборки (інформаційного звіту) не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Вартість товару включає в себе податок на додану вартість у розмірі 20% (п. 3.6.Договору) та сплачується в безготівковому порядку шляхом перерахування на рахунок продавця грошових коштів (п. 3.7. Договору).

Передбачений даним розділом порядок оплати на умовах відстрочення платежу застосовується при умові оформлення Покупцем договору застави з метою забезпечення зобов'язань з оплати товару. У випадку відсутності забезпечення зобов'язань з оплати Товару, сторони зобов'язані погодити порядок оплати (п. 3.8. Договору).

На виконання п. 3.8. Договору сторони 09 червня 2011 року Сторони уклали Договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1524 (а.с. 34-38) за умовами якого, на забезпечення виконання Заставодавцем (відповідачем по даній справі) зобов'язань за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року передано Заставодержателю (позивачу по даній справі) предмет застави, визначений у Договорі застави.

Список АЗС на які поставлявся Товар визначено у додатку до Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (а.с. 15-17).

Як встановлено місцевим господарським судом, Позивач свої зобов'язання за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року виконав в повному обсязі, передав у власність покупця (Відповідача) товар: нафтопродукти. Факт отримання нафтопродуктів підтверджується Актами вибірки нафтопродуктів - інформаційними звітами за березень - серпень 2014 року (а.с. 23-28, 29, 30, 31,32, 33).

Заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на дату звернення з позовом до господарського суду 24.09.2014 р. (а.с. 109) становила 479 000,00 грн.

Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (п. 7.4.) сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати за товар, передбачених розділом 3 даного Договору, Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, який діє в період прострочення, за кожний день прострочення від вартості неоплаченого товару за даним Договором.

За порушення строків оплати за поставлений Товар: нафтопродукти, за період з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р. включно, Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 49 364,27 грн., яка розрахована виходячи із діючої облікової ставки НБУ у період за який нараховується пеня, від сум заборгованості, що мала місце у спірний період за мінусом часткової оплати Відповідачем вартості Товару у спірний період.

З метою врегулювання спору у досудовому порядку, Позивач надіслав Відповідачу претензію № 2131 від 12.05.2014 року (а.с. 44- 46) з вимогою погасити борг в розмірі 584 950,24 грн. та 7 227,92грн. пені.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СОТА» за Вих. № 123 від 06.05.2014 р. надав Позивачу ГАРАНТІЙНОГО ЛИСТА (а.с. 47), визнав заборгованість перед Позивачем на суму 584 950,00 грн. та гарантував її погашення до кінця травня в сумі 300000,00 грн., 284950,00 грн. до кінця червня.

Гарантійний лист Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» оформлено на офіційному бланку, підписано Директором ТзОВ «СОТА», його підпис посвідчено печаткою Товариства.

01.06.2011 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року, згідно умов якого, Покупець зобов'язувався перерахувати на поточний рахунок Продавця в оплату за Товар щомісячно (з 01 по 30/31 число) одним або декількома платежами суму грошових коштів у розмірі від 500000,00 грн. (п. 1 Додаткової угоди № 1), визначили розмір знижки при умові своєчасної оплати коштів відповідно до п. 1 Додаткової угоди та відповідальність за несвоєчасну оплату коштів визначених у п. 1 цієї Додаткової угоди, та інші умови знижки, тощо.

Дана Додаткова угода № 1 набуває чинності з моменту її підписання сторонами (п. 10 Додаткової угоди № 1), є невід'ємною частиною Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року.

29.07.2014 р. між тими самими сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (а.с. 21-22), якою сторони внесли зміни до п. 1.6. Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року, що стосується «Порогової суми» з 150000,00 грн. на 450000,00 грн.; внесли зміни до розділу 3 Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року, зокрема, що стосується строків оплати за отриманий товар (п.п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3., 3.1.4.), визначилися з сумами недоплат та переплат (п.п. 3.2., 3.3. Додаткової угоди № 2), тощо, внесли зміни до п. 7.4. Договору, щодо відповідальності сторін при порушенні строків оплати.

Інші умови Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року Сторони залишили без змін (п. 2 Додаткової угоди № 2).

Додаткова угода № 2 від 29.07.2014 р. набирає законної сили з моменту її підписання, тобто з 29.07.2014 р. (п. 3 Додаткової угоди № 2), є невід'ємною частиною Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (п. 4 Додаткової угоди № 2).

Слід зазначити, що Додаткова угода № 2 від 29.07.2014 р. до Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року не містить жодних пунктів, які складають її умови, про поширення дії зазначеної Додаткової угоди № 2 на правовідносини, які виникли між сторонами за Договором раніше, тобто не має зворотної дії в часі.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено місцевим господарським судом, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання за укладеним Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р., однак, відповідач, як вбачається з матеріалів справи, зобов'язань щодо проведення оплати за укладеним Договором не виконав, а саме: порушив умови договору в частині проведення розрахунків за нафтопродукти.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на момент постановлення судового рішення у даній справі становила 193968,00 грн., оскільки Відповідач, в процесі розгляду даної справи місцевим судом, частково, основний борг погасив, що підтверджується Заявою Позивача про зменшення суми позовних вимог № 04/300 від 26.11.2014 р. (а.с. 138-139) та Виписками з банківського рахунку (а.с. 140- 142), Заявою про уточнення позовних вимог № 04/304 від 20.11.2014 р. (а.с. 143-144), Заявою про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р. (а.с. 154-156) та Виписками з банківського рахунку (а.с. 157-160).

Відповідачем 05.12.2014 р. подано суду на підтвердження часткового погашення боргу за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. платіжні доручення № 348 від 26.11.2014 р. на суму 45032,00 грн., № 349 від 26.11.2014 р. - 20000,00 грн.; № 357 від 28.11.2014 р. - 20000,00 грн. (а.с. 170, 171, 172). З матеріалів справи вбачається, що Позивачем зменшено розмір позовних вимог на величину часткової оплати Відповідачем основного боргу за платіжними дорученнями: № 348 від 26.11.2014 р. на суму 45032,00 грн., № 349 від 26.11.2014 р. - 20000,00 грн.; № 357 від 28.11.2014 р. - 20000,00 грн., що підтверджується заявою про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р. (а.с. 154-156) та Виписками з банківського рахунку (а.с. 157-160).

Позивач також просить стягнути з Відповідача на свою користь пеню у розмірі 49364,27 грн., яка розрахована за період з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р., відповідно до п. 7.4. Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3.2. Договору, сторони погодили, що сума оплати та їх періодичність визначається Покупцем (відповідачем) протягом місяця самостійно з урахуванням положень, передбачених даним Договором.

У п. 3.3. передбачена оплата товару, придбаного за даним Договором протягом двох перших декад звітного місяця, здійснюється Покупцем не пізніше двох банківських днів з моменту отримання від Продавця рахунку на його оплату. Рахунок виставляється Продавцем в останній робочий день звітного місяця.

Відповідно до пункту 3.4. Договору кінцева оплата /мовою оригіналу «итоговая оплата»/ вартості товару, придбаного протягом звітного місяця, проводиться Покупцем на підставі Акта вибірки (інформаційного звіту) не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Вартість товару включає в себе податок на додану вартість у розмірі 20% (п. 3.6.Договору) та сплачується в безготівковому порядку шляхом перерахування на рахунок продавця грошових коштів (п. 3.7. Договору).

Акти вибірки (інформаційні звіти) за березень 2014 р., за квітень 2014 р., за травень 2014 р., за червень 2014 р., за липень 2014 р. та за серпень 2014 р., які складені відповідно до п. 3.4. Договору, підписані повноважними представниками Позивача та Відповідача, їх підписи посвідчено печатками сторін (а.с. 23 - 33).

Пунктом 6.3.4. Договору сторони передбачили, що інформація відносно поставки нафтопродуктів міститься в Акті вибірки (інформаційному звіті). Цей акт є первинним документом та містить усі необхідні реквізити первинних документів, а також відомості про отримання товару. Згода відповідача з даними зазначеними у цих актах підтверджується підписом уповноваженого представника Відповідача, який посвідчено печаткою Товариства.

Згідно з п. 1.3. Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року асортимент, кількість товару визначається відповідачем самостійно в межах добових лімітів.

В нашому випадку, Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість за поставлений Товар не за перші декади звітного місяця, коли потрібно виставляти рахунок, як це передбачено у п. 3.3. Договору, а за поставлений Товар протягом повних звітних місяців: березень 2014 р., квітень 2014 р., травень 2014 р., за червень 2014 р., за липень 2014 р. та за серпень 2014 р., тому кінцева оплата проводиться Покупцем на підставі Акта вибірки (інформаційного звіту) не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відтак, Відповідач зобов'язаний був за придбаний у Продавця Товар за березень місяць 2014 р. кінцеву оплату провести - 15.04.20124 р. до 24 год. 00 хв.

За поставлений Позивачем Товар протягом квітня 2014 р. Відповідач зобов'язаний кінцеву оплату провести - 15.05.2014 р. до 24,00 год., аналогічно за поставлений Товар за травень 2014 р. кінцеву оплату провести 15.06.2014 р. до 24,00 год., за червень 2014 р. - 15.07.2014 р. до 24,00 год., до 29.07.2014 р., тобто до дати, коли Додатковою угодою № 2, сторони, вільно її укладаючи, внесли зміни у розділ 3 Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року щодо порядку та строків розрахунку і, яка набрала чинності з 29.07.2014 р.

Тобто, лише з 29.07.2014 р., з моменту укладення між сторонами Додаткової угоди № 2 до вказаного вище Договору (а.с. 21-22) наступає право Відповідача проводити оплату за отриманий Товар відповідно та у строки визначені п.п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3, 3.1.4 Додаткової угоди № 2 від 329.07.2014 р. та нести відповідальність визначену п. 3.6. Додаткової угоди № 2, якою змінено п. 7.4. Договору.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів даної справи, що 15.04.2014 р. до 24 год. 00 хв. Відповідач мав сплатити Позивачу 622950,24 грн. основного платежу за поставлений йому Товар протягом березня місяця 2014 року.

Однак своєчасно за поставлений Товар не розрахувався.

Право на нарахування пені за поставлений Позивачем Відповідачу Товар протягом березня 2014 р. виникло у Позивача з наступного дня після останнього дня наданого Договором (п. 3.4.) для оплати, тобто з 16.04.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2014 р. Відповідач частково борг в сумі 8000,00 грн. погасив. Отже пеня нараховується за 1 день прострочення, а не за 2 дня, як вказав Позивач, оскільки день, у який відбулася фактична часткова оплата боргу, до періоду за який нараховується пеня не зараховується / пеня нараховується за дні, а не за години/.

Облікова ставка НБУ станом на 16.04.2014 р. - 9,5% (постанова НБУ № 212 від 14.04.2014 р.), подвійна облікова ставка: 9,5%*2/=19,0%, для розрахунку: 19%/100%=0,19. Пеня розраховується за формулою: сума боргу * ставка НБУ/365 * кількість днів прострочення.

Отже: 622950,24 грн. - боргу*0,19/365*1 день прострочення, пеня = 324,27 грн.; 17.04.2014 р. відповідач частково погасив борг на суму 8000,00 грн., 622050,24 грн. - 8000,00 грн. = 614950,24 грн. - борг. За період з 18.04.2014 р. по 24.04.2014 р. = 7 днів прострочення, а не 8 днів, як вказав Позивач, оскільки 25.04.2014 р. відповідач частково в сумі 10000,00 грн. борг погасив. Отже 614950,24 грн. - боргу*0,19/365*7 днів прострочення, пеня = 2240,77 грн.; 614950,24 грн. - 10000,00 грн. = 604950,24 грн. - борг, період прострочення: з 26.04.2014 р. по 27.04.2014 р. = 2 дні, оскільки 28.04.2014 р. Відповідач частково в сумі 10000,00 грн. борг погасив. Відтак 604950,24 грн. - боргу *0,19/365*2 дні прострочення, пеня = 629,81 грн.; 604950,24 грн. - 10000,00 грн. = 594950,24 грн. - борг. За період з 29.04.2014 р. по 04.05.2014 р. = 6 днів прострочення, 594950,24 грн.*0,19/365*6 днів прострочення, пеня = 1858,20 грн.; 05.05.2014 р. відповідач частково в сумі 10000,00 грн. погасив борг, 594950,24 грн. - 10000,00 грн. = 584950,24 грн. - борг, період прострочення з 06.05.2014 р. по 13.05.2014 р. = 8 днів (584950,24 грн. боргу*0,19/365*8 днів прострочення), пеня = 2435,95 грн.; 14.05.2014 р. відповідач частково борг в сумі 6800,00 грн. погасив, 584950,24 грн. - 6800,00 грн. = 578150,24 грн. - борг, 15.05.2014 р. = 1 день прострочення (578150,24 грн. боргу*0,19/365*1 день прострочення), пеня = 300,95 грн.; 16.05.2014 р. відповідач частково погасив борг у сумі 5000,00 грн., 578150,24 грн. - 5000,00 грн. = 573150,24 грн. - борг, за період з 17.05.2014 р. по 18.05.2014 р. = 2 дні прострочення (573150,24 грн. - боргу*0,19/365*2 дні прострочення), пеня = 596,70 грн.; 19.05.2014 р. відповідач частково погасив борг на суму 5000,00 грн., 573150,24 грн. - 5000,00 грн. = 568150,24 грн. - борг, 20.05.2014 р. - 1 день прострочення, 568150,24 грн. боргу*0,19/365*1 день прострочення, пеня = 295,74 грн.; 21.05.2014 р. відповідач частково на суму 5000,00 грн. погасив борг, 568150,24 грн. - 5000,00 грн. = 563150,24 грн. - борг, 22.05.2014 р. - 1 день прострочення (563150,24 грн. боргу*0,19/365*1 день прострочення), пеня = 293,14 грн.; 23.05.2014 р. відповідач сплатив 3950,00 грн. боргу, 563150,24 грн. - 3950,00 грн. = 559200,24 грн.- борг, період прострочення з 24.05.2014 р. по 27.05.2014 р. = 4 дні, 559200,24 грн. боргу*0,19/365*4 дні прострочення, пеня = 1164,36 грн.; 28.05.2014 р. відповідач сплатив борг в сумі 2600,24 грн., 559200,24 грн. - 2600,24 грн. = 556600,00 грн. - борг, 29.05.2014 р. - 1 день прострочення, 556600,00 грн. боргу*0,19/365*1 день прострочення, пеня = 289,73 грн.; 30.05.2014 р. відповідач погасив борг частково у сумі 7000,00 грн., 556600,00 грн. - 7000,00 грн. = 549600,00 грн. - борг, період прострочки: з 31.05.2014 р. по 01.06.2014 р. = 2 дні, 549600,00 грн. боргу*0,19/365*2 дні прострочення, пеня = 572,18 грн.; 02.06.2014 р. відповідач сплатив 5000,00 грн. боргу, 549600,00 грн. - 5000,00 грн. = 544600,00 грн. - борг, період прострочення: 03.06.2014 р. = 1 день, 544600,00 грн. боргу*0,19/365*1 день прострочки, пеня = 283,49 грн.; 04.06.2014 р. відповідач сплатив 5000,00 грн. боргу, 544600,00 грн. - 5000,00 грн. = 539600,00 грн. - борг, період прострочення: з 05.06.2014 р. по 10.06.2014 р. = 6 днів, 539600,00 грн. боргу*0,19/365*6 днів прострочки, пеня = 1685,32 грн.; 11.06.2014 р. відповідач погасив борг на суму 5000,00 грн., 539600,00 грн. - 5000,00 грн. = 534600,00 грн. - борг, 12.06.2014 р. - 1 день прострочення, 534600,00 грн. боргу*0,19/365/1 день прострочки, пеня = 278,28 грн.; 13.06.2014 р. відповідач сплатив 4300,00 грн. боргу, 534600,00 грн. - 4300,00 грн. = 530300,00 грн. боргу, період прострочення з 14.06.2014 р. по 16.06.2014 р. = 3 дні прострочки, 530300,00 грн. боргу *0,19/365*3 дні прострочення, пеня = 828,14 грн.; 17.06.2014 р. відповідач сплатив 4000,00 грн. боргу, 530300,00 грн. - 4000,00 грн. = 526300,00 грн. - борг, період прострочення: з 18.06.2014 р. по 25.06.2014 р. = 8 днів, 526300,00 грн. боргу*0,19/365*8 днів прострочення, пеня = 2191,71 грн.; 26.06.2014 р. відповідач сплатив 10000,00 грн. боргу, 526300,00 грн. боргу - 10000,00 грн. = 516300,00 грн. - борг, період прострочення: з 27.06.2014 р. по 02.07.2014 р. = 6 днів, 516300,00 грн. боргу*0,19/365/6 днів прострочки, пеня = 1612,55 грн.; 03.07.2014 р. відповідач сплатив 9300,00 грн. боргу, 516300,00 грн. - 9300,00 грн. = 507000,00 грн. - борг; право на нарахування пені від суми боргу 507000,00 грн. виникло у позивача з 04.07.2014 р., однак відповідач 04.07.2014 р. частково погасив борг на суму 5000,00 грн., пеня від суми боргу 597000,00 грн. - не нараховується за відсутністю днів прострочення; 507000,00 грн. - 5000,00 грн. = 502000,00 грн. - борг, період прострочення: з 05.07.2014 р. по 06.07.2014 р. = 2 дні, 502000,00 грн. боргу*0,19/365*2 дні прострочення, пеня = 522,63 грн.; 07.06.2014 р. відповідач сплатив 4000,00 грн. боргу, 502000,00 грн. - 4000,00 грн. = 498000,00 грн. - борг, період прострочення: з 08.07.2014 р. по 15.07.2014 р. = 8 днів, 498000,00 грн.*0,19/365*8 днів прострочки, пеня = 408,11 грн.

17.07.2014 р. облікова ставка НБУ - 12,5% (постанова НБУ № 417 від 15.07.2014р.), подвійна облікова ставка = 12,5%*2/100% = 0,25 грн.

17.07.2014 р. відповідач погасив 7000,00 грн. боргу, 498000,00 грн. - 7000,00 грн. = 491000,00 грн. - борг, 18.07.2014 р. - 1 день прострочення (491000,00 грн.*0,25/365*1 день прострочення), пеня = 336,30 грн.; 18.07.2014 р. відповідач погасив 7000,00 грн. боргу, 491000,00 грн. - 7000,00 грн. = 484000,00 грн. - борг, період прострочення: з 19.07.2014 р. по 20.07.2014 р. = 2 дні, 484000,00 грн. боргу *0,25/365*2 дні прострочення, пеня = 663,01 грн.; 21.07.2014 р. відповідач сплатив 5000,00 грн. боргу (484000,00 грн. - 5000,00 грн. = 479000,00 грн. - борг), період прострочення: з 22.07.2014 р. по 23.09.2014р. = 63 дні, 479000,00 грн. боргу*0,25/365*63 дні прострочення, пеня = 20669,17 грн. Сумарний розмір пені за період з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р. складає 39432,51 грн. (324,27+2240,77+ 629,81 +1858,20+2435,95+300,05+596,70+295,74+293,14+1164,36+289,73+572,18+283,49+1685,32+278,28+828,14+2191,71+1612,55+522,63+408,11+336,30+663,01+20669,17), яку належить стягнути з Відповідача на користь Позивача, а не 49 364,27 грн., як вказав Позивач.

В частині стягнення решту пені у розмірі 9931,87 грн. слід відмовити.

Належить зазначити, що пеня є самостійним способом захисту цивільних прав і одним із видів забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань, виступає однією із форм неустойки (тривалою неустойкою) і розмір пені, що встановлюється за згодою сторін, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення невиконаного в строк зобов'язання. На правовідносини щодо нарахування пені поширюються правила Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Разом з тим, належить зазначити, що ТзОВ «СОТА» за Вих. № 123 від 06.05.2014 р. надав ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» ГАРАНТІЙНОГО ЛИСТА (а.с. 47), яким визнав свою заборгованість перед ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» у розмірі 584 950,00 грн., яку зобов'язувався, шляхом докладання максимуму зусиль, погасити до кінця травня в сумі 300 000,00 грн., 284 950 грн. до кінця червня.

Однак і в зазначені у Гарантійному листі строки Відповідач оплати в повному обсязі за поставлений йому Товар за спірний період не провів.

Колегія суддів, в даному конкретному випадку, вважає помилковою відмову місцевого суду у стягненні пені з Відповідача на користь Позивача з покликанням на п. 3.3 Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р., а саме: на відсутність виставлення позивачем відповідних рахунків відповідачу на оплату за нафтопродукти, оскільки виставлення рахунків на оплату, згідно умов цього Договору (п.3.3.), вимагається лише у випадку стягнення коштів за поставлений Товар протягом двох перших декад звітного місяця.

Як вбачається з позовної заяви (а.с. 2-5), Позивач просить стягнути кошти за поставлений Товар протягом звітного місяця, тобто за повний місяць, а не за перші декади звітного місяця, відтак, в цьому випадку, відповідно до п. 3.4. Договору кінцева оплата вартості товару, придбаного протягом звітного місяця, проводиться Покупцем на підставі Акта вибірки (інформаційного звіту) не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Отже у випадку, коли поставка Товару та стягнення коштів за поставлений Товар проводиться за звітний місяць в цілому, пунктом п. 3.4. Договору не вимагається виставляння рахунків, оскільки кінцева оплата за придбаний протягом звітного місяця Товар проводиться на підставі Акта вибірки (інформаційний звіт), який згідно з п. 6.3.4. Договору є первинним документом та містить усі необхідні реквізити первинних документів, а також відомості про отримання товару. Згода відповідача з даними зазначеними у цих актах підтверджується підписом уповноваженого представника Відповідача, який посвідчено печаткою Товариства.

На думку колегії суддів, висновок місцевого суду, що «сторонами в договорі не чітко викладено пункт щодо настання моменту що стосується проведення розрахунків за товар, що позбавляє можливості суд достовірно встановити момент настання оплати за нафтопродукти» є передчасним та суперечить приписам ст.ст. 626, 627 та 628 ЦК України.

Згідно п. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем розраховано пеню за порушення Відповідачем умов Договору, несвоєчасну оплату за поставлений Товар за звітний /повний/ березень місяць 2014 р., строк оплати визначено не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, тобто 15.04.2014 р. до 24 год. 00 хв., за період з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р., за п'ять місяців 7 днів, починаючи з 16.04.2014 р. - дати, коли у нього виникло право на нарахування пені, відповідно до п. 3.4. Договору.

Згідно із ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початком перебігу строку для нарахування пені, в нашому випадку, є 16.04.2014 р., оскільки Відповідач мав провести оплату за Товар отриманий ним протягом звітного місяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Відтак Позивачем не порушено вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Слід також зазначити, що Додаткова угода № 2 від 29.07.2014 р., на яку покликається Апелянт/відповідач у своїй апеляційній скарзі, набрала законної сили з моменту її підписання, тобто з 29.07.2014 р. (п. 3 Додаткової угоди № 2), є невід'ємною частиною Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (п. 4 Додаткової угоди № 2), однак Додаткова угода № 2 від 29.07.2014 р. до Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року не містить пунктів (умов) про поширення дії зазначеної Додаткової угоди № 2 на правовідносини, які виникли за Договором раніше, оскільки вона не має зворотної дії в часі, і не може поширюватися на правовідносин Сторін, які виникли згідно умов Договору з 16.04.2014 р. по 23.07.2014 р.

Апелянт/відповідач стверджує, що п.1.6 Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року сторони погодили, що ціна поставленого і неоплаченого товару не повинна перевищувати 150000,00 грн. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 2 до Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року сторонами внесено зміни до п. 1.6 Основного договору, та прийшли до згоди, що ціна поставленого і неоплаченого товару не повинна перевищувати 450000,00грн. Згідно Акту вибірки станом на 31.08.2014 р. заборгованість становила 479000,00 грн. Враховуючи, що поставлений і неоплачений товар не повинен перевищувати 450000,00 грн., представник Апелянта/відповідача наголошує, що в даному випадку заборгованість з оплати становила 29 000,00 грн., що і є, на думку Скаржника/відповідача, предметом спору, а так як ним платіжними дорученнями № 170 від 28.10.2014 р. оплачено 198500,00 грн., № 172 від 28.10.2014 р. - 1500,00 грн., № 348 від 26.11.2014 р. - 45032,00 грн., № 349 від 26.11.2014 р. - 20000,00 грн.; № 357 від 28.11.2014 р. - 20000,00 грн. заборгованості за Договором № К І207000197/11/663 від 01.06.2011 року на загальну суму 285000,00 грн. - відсутній предмет спору, тому, на думку ТзОВ «СОТА», суд першої інстанції мав припинити провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості, відтак вважає задоволення позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на майно за Договором застави у розмірі 193968,00 грн. - безпідставним.

Виходячи з аналізу умов вищезазначеного Договору, кількості поставленого за спірний період Товару та часткової оплати за поставлений у спірний період Товар, Актів виборки (інформаційних звітів), які підписані сторонами без зауважень, враховуючи викладене у Гарантійному листі Відповідача (а.с. 47) та Актів звірки, які підписані сторонами без заперечень (а.с. 107, 108), банківських виписок, такий висновок Апелянта/відповідача є необґрунтованим, спростовується матеріалами справи.

Як зазначено вище у цій постанові, 09.06.2011 року між Підприємством з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОТА" укладено Договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1524 (а.с. 34-38).

Договір застави укладено Сторонами у письмовій формі, підписано повноважними представниками двох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін. Договір застави посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1524, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, 207, 208 та 209 ЦК України.

Відповідно до умов Договору застави, Заставодавець (Відповідач - по справі) з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року (далі за текстом - Основний договір), укладеного між Заставодержателем та Заставодавцем, передає, а Заставодержатель (Позивач - по справі) приймає у заставу предмет застави, в порядку та на умовах визначених цим Договором, в силу якого Заставодержатель (позивач) має право, в разі невиконання Заставодавцем (відповідачем) основного зобов'язання, одержати задоволення з вартості предмета застави переважно перед іншими кредиторами (п.1.1. Договору застави).

Заставодавець на підставі цього Договору забезпечує як виконання Основного зобов'язання за Основним договором, так і вимоги Заставодержателя, щодо відшкодування: - витрат з пред'явленням вимоги за Основним зобов'язанням і зверненням стягнення на Предмет застави; - витрат на утримання і збереження Предмета застави; витрат на страхування Предмета застави, у випадку передбаченому п. 4.5. цього Договору; - збитків, внаслідок порушення основного зобов'язання та умов цього Договору (п. 1.2. Договору застави).

Загальна вартість предмету застави за взаємним погодженням сторін становить 374 422,00 грн. (п.1.3 договору).

Відповідно до умов Договору предметом застави є:

- транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі - 1840 LS, тип - сідловий тягач - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна - 11946, номер шасі (кузова, рами, коляски) WDB9540321K524452, номер державної реєстрації АТ3593АО, який належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111342, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ;

- транспортний засіб марки WIELTON, моделі РТS, тип - н/причіп бортовий - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) SU9PRW1GEY2WL1939, номер державної реєстрації АТ6295ХХ, який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111343, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ.

29.07.2014 року між сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору застави, який 29.07.2014 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2246.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди до Договору застави, предметом застави є:

- транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі - 1840 LS, тип - сідловий тягач - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна - 11946, номер шасі (кузова, рами, коляски) WDB9540321K524452, номер державної реєстрації АТ3593АО, який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111342, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ;

- транспортний засіб марки WIELTON, моделі РТS, тип - н/причіп бортовий - Е, 2000 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) SU9PRW1GEY2WL1939, номер державної реєстрації АТ6295ХХ, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САЕ№111343, виданого 20 жовтня 2010 року ВРЕР м. Івано-Франківськ;

- транспортний засіб марки SCANIA, моделі - Р94GA4X2NA310, тип - сідловий тягач - Е, 2004 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) XLEP4X1 XLEP4X1, номер державної реєстрації АТ4767АВ, який належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САА№188784, виданого 30 жовтня 2009 року 1-м МРВ ДАІ м. Івано-Франківськ;

- транспортний засіб марки SCANIA, моделі - R380, тип - сідловий тягач - Е, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) XLEP4X3, номер державної реєстрації АТ3713ВМ, який належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САТ№825617, виданого 01 квітня 2014 року ВРЕР м. Івано-Франківськ.

Загальна вартість предмета застави становить 1 196 448,74грн. (п. 3 Додаткової угоди до Договору застави).

Відповідно до п. 8.1 Договору застави, за невиконання або неналежне виконання п. 5.3. Договору застави, Заставодержатель (Позивач) має право вимагати від Заставодавця (Відповідача) сплати штрафу в розмірі 5% від вартості предмету застави, що визначена в цьому Договорі.

В порушення вимог п. 5.3. Договору застави, Відповідачем не здійснено страхування предмету застави на користь ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», такі докази в матеріалах справи відсутні, Відповідачем суду першої інстанції представлені не були, судом таким доказам оцінка не надавалася.

Апелянтом/відповідачем не подано доказів в розумінні ст. 33, 34 ГПК України, про страхування ТзОВ «СОТА» предмету застави на користь ПП «ЛУКОЙЛ-Україна, суду апеляційної інстанції, не долучалися такі докази ні до апеляційної скарги (а.с. 203-204), ні до Доповнень до апеляційної скарги від 24.05.2015 р., ні до Відзиву на апеляційну скаргу від 23.02.2015 р. № 8 вхідний № 01-04/1295/15.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що вимога ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» про стягнення з ТзОВ «СОТА» штрафу у розмірі 59 822,40 грн. розрахованого від вартості предмету застави: 1196448,00 грн.*5%/100% = 59822,40 грн., стягнення якого передбачено Договором застави, підлягає до задоволення.

Штраф, в свою чергу, як одна із форм неустойки, за своєю правовою природою не є грошовим зобов'язанням, а є санкцією, якою забезпечується виконання зобов'язання.

Висновок місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимоги Позивача щодо стягнення штрафу у розмірі 59822,40 грн. з покликанням на недоведеність факту прострочення Відповідачем зобов'язань за договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. є помилковим, оскільки стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафу передбаченого п. 8.1 Договору застави, а саме: за невиконання або неналежне виконання п. 5.3. Договору застави, зокрема, за не здійснення Відповідачем страхування предмету застави на користь ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», Заставодержатель (Позивач) має право вимагати від Заставодавця (Відповідача) сплати штрафу в розмірі 5% від вартості предмету застави, що не пов'язано з простроченням Відповідачем зобов'язань Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.11 визначена в цьому Договорі.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку докази про те, що Відповідачем на виконання вимог п. 5.3. Договору застави, здійснено страхування предмету застави на користь ПП «ЛУКОЙЛ-Україна», в матеріалах справи відсутні, тому покликання Апелянта/відповідача в цій частині на Договір № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. є необґрунтованим.

Як встановлено судом, станом на день звернення Позивача до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про звернення стягнення на заставлене майно, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011р. складала 479000,00 грн. Однак, з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, станом на день постановлення судового рішення у даній справі (16.12.2014 р.) заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 193968,00 грн. - основного боргу, за поставлені нафтопродукти, на час прийняття рішення місцевим господарським судом по даній Відповідачем не погашена, розмір вказаної вище заборгованості відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Поряд із засобами цивільного-правової відповідальності важливими гарантіями належного та реального виконання зобов'язань є застосування у відносинах між боржником і кредитором спеціальних засобів, які мають додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання характер і одержали назву способів (видів) забезпечення виконання зобов'язань.

Статтею 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В спірному випадку, сторонами укладено Договір застави від 09.06.2011 р., який забезпечує виконання Заставодавцем зобов'язань, що випливають з умов Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р., а також усі додаткові договори та додатки до нього, які будуть укладені до закінчення дії строку Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 року.

Відповідно до п.1.1 Договору застави від 09.06.2011 р., у випадку невиконання основного зобов'язання, заставодержатель має право одержати задоволення з вартості предмета застави переважно перед іншими кредиторами (звернути стягнення на предмет застави).

Оскільки, відповідач свого зобов'язання за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. в повному обсязі не виконав, місцевий суд прийшов до правомірного висновку, що Позивач має право на задоволення своїх вимог за цим договором шляхом звернення стягнення на предмет застави для погашення основного боргу в розмірі 193 968,00 грн.

Місцевим судом встановлено, щодо транспортного засобу марки SCANIA, моделі - R380, тип - сідловий тягач - Е, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами, коляски) XLEP4X3, номер державної реєстрації АТ3713ВМ, який належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії САТ№825617, виданого 01 квітня 2014 року ВРЕР м. Івано-Франківськ, матеріали справи містять заяву Позивача про зменшення суми позовних вимог № 04/300 від 26.11.2014 р. (а.с. 138-139), в якій зазначено, що з метою погашення Відповідачем заборгованості, Позивач надав згоду на продаж зазначеного вище транспортного засобу в розмірі 200 000,00 грн., що рахунок підприємства 28.10.2014 р. перераховано 200 000,00 грн. Зазначена обставина підтверджується виписками з банку (а.с. 140-142). Даний факт не заперечується представником Апелянта/відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги Позивача підлягають до задоволення частково, зокрема, в частині задоволення вимог Позивача про звернення стягнення на майно у розмірі 193 968,00 грн. - основного боргу.

Разом з тим, вважає, що до часткового задоволення підлягає вимога Позивача про стягнення пені у розмірі 39 432,40 грн., яка розрахована відповідно до п. 7.4. Договору № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. за період з 16.04.2014 р. по 23.09.2014 р., та вимога про стягнення 58 822,40 грн. штрафу за невиконання п. 5.3. Договору застави, розрахованого відповідно до п. 8.1. Договору застави від вартості предмету застави.

Оскільки, Відповідач свого зобов'язання за Договором № КІ207000197/11/663 від 01.06.2011 р. не виконав, відтак Позивач має право на задоволення своїх вимог за цим Договором шляхом звернення стягнення на предмет застави для погашення заборгованості в розмірі 193968,00 грн. основного боргу, як встановив місцевий суд, а також на 39 432,40 грн. - пені та 59 822,40 грн. - штрафу.

В частині вимоги Позивача про стягнення з Відповідача на свою користь пені у розмірі 9931 грн. 87 коп. слід відмовити.

Разом з тим, слід зазначити, що як вбачається з позовної заяви (а.с. 4-5), Позивач просив суд 1) звернути стягнення на майно … у розмірі 479000,00 грн. та пені у розмірі 49364,27 грн. (п. 1 прохальної частини позовної заяви) та 2) стягнути з відповідача на свою користь 59822,40 грн. штрафу за порушення п. 5.3. Договору застави № 11/664 від 09.06.2011 р. (п. 2 прохальної частини позовної заяви).

27.11.2014 р. за вх. № 15238/14 Позивач подав суду Заяву про зменшення суми позовних вимог (а.с. 138-139) просив: 1) звернути стягнення на майно Відповідача у розмірі 354918, 40 грн. (п. 1-й прохальної частини цієї Заяви) та 2) стягнути з ТзОВ «СОТА» на свою користь 233968,00 грн. - основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору (п. 2-й прохальної частини цієї Заяви) та 27.11.2014 за вх. № 18875/14 подав суду ЗАЯВУ ПРО УТОЧНЕННЯ ВИМОГ (а.с. 143-144) просив: 1) звернути стягнення на майно Відповідача у розмірі 354918, 40 грн. (п. 1-й прохальної частини Заяви про уточнення позову) та 2) стягнути з ТзОВ «СОТА» на свою користь 233968,00 грн. - основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору (п. 2-й прохальної частини Заяви про уточнення позову).

09.12.2014 р. Позивач за вх. № 15814/14 подав Заяву про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р. (а.с. 154-156) просив: 1) звернути стягнення на майно в сумі 314918,40 грн., яка складається із суми 193968,00 грн. - основного боргу, 49364,27 грн. - пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору (п. 1 прохальної частини заяви про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р.) та 2) стягнути з Відповідача на свою користь 193968,00 грн. - суми основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору (п. 2 прохальної частини цієї заяви). Вказані вище заяви бути прийняті місцевим господарським судом до розгляду по суті.

Як вбачається із вище поданих заяв про уточнення позовних вимог та про зменшення суми позовних вимог від 09.12.2014 р. вх. № 15814/14, Позивач, фактично, ставить 2 (дві) вимоги (з урахуванням останньої заяви Позивача про зменшення суми позовних вимог), а саме: першою є вимога про: звернення стягнення на майно в сумі 314918,40 грн., яка складається із суми 193968,00 грн. - основного боргу, 49364,27 грн. - пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору, щодо якої місцевий господарський суд постановив судове рішення у справі; друга - це стягнення коштів: 193968,00 грн. - суми основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору, і в цій частині уточнених вимог місцевий суд рішення не поставляв.

Як стверджує Апелянт/відповідач, друга вимога Позивача згідно вказаних вище Заяв про стягнення коштів: 193968,00 грн. - суми основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору є подвійним стягненням та такою, що не вирішена судом першої інстанції.

Представник Апелянта/позивача у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що вимога, яка викладена у п. 2 прохальної частини Заяви про Уточнення позову у редакції п. 2 Заяви про зменшення суми позовних вимог № 04/677 від 03.12.2014 р., що стосується стягнення коштів помилковою, при цьому не вважає зазначену вимогу альтернативною.

Колегія суддів заслухала пояснення представника Позивача в цій частині вимог та заперечення Апелянта/відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині по суті, приходить до висновку, що апеляційна скарга ТзОВ «СОТА» підлягає до задоволення частково.

З огляду на наведене, в частині вимоги Позивача викладених у п. 2 прохальної частини Заяви про уточнення позовних вимог в редакції п. 2 прохальної частини Заяви про зменшення суми позовних вимог від 09.12.2014 р. вх. № 15814/14 про стягнення коштів: 193968,00 грн. - суми основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору, яка не вирішена місцевим судом, слід відмовити.

Інші доводи Апелянтів: позивача та відповідача, які викладені в апеляційних скаргах по даній справі колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Львівський апеляційний господарський суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи та обставини, що мають значення для вирішення даного спору в їх сукупності, врахував правові норми, якими врегульовано даний вид спору, приходить до висновку, що апеляційні скарги Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» № 04/711 від 29.12.2014 р. (вх. № 01-05/219/15 від 15.01.2015 р.) та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» № 148 від 29.12.2014 р. (вх. № 01-05/221/15 від 15.01.2015 р.) підлягають до задоволення частково.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. у справі № 909/1107/14 в частині відмови Позивачу у задоволенні позову щодо стягнення з Відповідача 49364,27 грн. - пені, 59822,40 грн. - штрафу та 3879,68 грн. судового збору шляхом звернення стягнення на майно - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення від 16.12.2014 р. № 909/1107/14 після слів «основного боргу,» доповнити словами на цифрами: « 39 432,40 грн. - пені та 59 822,40 грн. - штрафу».

В абзаці четвертому резолютивної частини судового рішення цифри « 3879,68 грн.» замінити цифрами « 5864,45».

В абзаці шостому резолютивної частини судового рішення цифри « 49364,27» замінити цифрами « 9 931,87» та виключити з тексту цього абзацу слова на цифри «та 59822,40 грн. штрафу».

Доповнити резолютивну частину судового рішення абзацом сьомим у наступній редакції: «У задоволенні п. 2 прохальної частини заяви про уточнення позовних вимог в редакції п. 2 прохальної частини заяви про зменшення суми позовних вимог від 09.12.2014 р. вх. № 15814/14 про стягнення коштів: 193968,00 грн. - суми основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору - відмовити».

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» (п. і. 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, село Микитині, вулиця Юності, будинок, 33, ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (04071, м. Київ, Подільський район, вул. Верхній Вал, 68, ) 992,55 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (04071, м. Київ, Подільський район, вул. Верхній Вал, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» (п. і. 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, село Микитині, вулиця Юності, будинок, 33, ) 1939,68 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 32 - 35, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. у справі № 909/1107/14 в частині відмови Позивачу у задоволенні позову щодо стягнення з Відповідача 49364,27 грн. - пені, 59822,40 грн. - штрафу та 3879,68 грн. судового збору шляхом звернення стягнення на майно - змінити.

3. Абзац другий резолютивної частини рішення від 16.12.2014 р. № 909/1107/14 після слів «основного боргу,» доповнити словами на цифрами: « 39 432,40 грн. - пені та 59 822,40 грн. - штрафу».

4. В абзаці четвертому судового рішення цифри « 3879,68 грн.» замінити цифрами « 5864,45».

5. В абзаці шостому резолютивної частини судового рішення цифри « 49364,27» замінити цифрами « 9 931,87» та виключити з тексту цього абзацу слова на цифри «та 59822,40 грн. штрафу».

6. Доповнити резолютивну частину судового рішення абзацом сьомим у наступній редакції:

«В частині вимог Позивача визначених у п. 2 прохальної частини заяви про уточнення позовних вимог в редакції п. 2 прохальної частини заяви про зменшення суми позовних вимог від 09.12.2014 р. вх. № 15814/14 про стягнення коштів: 193968,00 грн. - суми основного боргу, 49364,27 грн. пені, 59822,40 грн. штрафу та 11763,73 грн. судового збору - відмовити.».

7. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» (п. і. 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, село Микитині, вулиця Юності, будинок, 33, ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (04071, м. Київ, Подільський район, вул. Верхній Вал, 68, ) 992,55 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

9. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (04071, м. Київ, Подільський район, вул. Верхній Вал, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТА» (п. і. 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, село Микитині, вулиця Юності, будинок, 33, ) 1939,68 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

10. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

11. Матеріали справи повернути господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

24.02.2015 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2015 р.