КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 911/2302/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання: Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Янко М.І. - за довіреністю

від відповідача: Хоцій С.А. - за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» на рішення господарського суду Київської області від 05.08.2014 (дата підписання 11.08.2014)

по справі №911/2302/14 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «МегаБуд»

про стягнення 165 149,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс», звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «МегаБуд», заборгованості за договором оренди обладнання № О-378А від 30.09.2013 в розмірі 165 149,94 грн., яка складається з 41 493,23 грн. основного боргу, 8 298,65 грн. штрафу за порушення термінів оплати оренди майна, 115 358,06 грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна з оренди.

Рішенням господарського суду Київської області від 05.08.2014 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «МегаБуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» 9 850,04 грн. основної заборгованості, 49 121,56 грн. неустойки за користування майном за час прострочення та 1179,43 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 05.08.2014 у справі №911/2302/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «МегаБуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» заборгованості за договором оренди обладнання №О-378А від 30.09.2013, а саме 9 850,04грн. основного боргу, 1 970,08 грн. штрафу за порушення термінів оплати оренди майна, 63 492,81 грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна з оренди.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір неустойки та необґрунтовано відмовив у стягненні штрафу за несвоєчасну оплату оренди майна, хоча встановив факт наявності заборгованості у розмірі 9850,04 грн.

Разом із апеляційною скаргою заявник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 у справі № 911/2302/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 05.08.2014 по справі № 911/2302/14, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.12.2014.

01.12.2014 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що сума неустойки, розрахована скаржником, повністю співпадає з сумою, розрахованою судом і становить 63 492,81 грн., різниця полягає лише в зарахуванні гарантійного платежу у розмірі 14 371,00 грн.; що стосується відмови суду у стягненні штрафу за наявності заборгованості, то, відповідно до рішення суду, вказана заборгованість виникла за актом надання послуг від 31.12.2013 № 8448, що складений сторонами за межами строку дії договору.

У судовому засіданні 09.12.2014 було оголошено перерву до 13.01.2015.

29.12.2014 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необґрунтованість нарахування позивачем орендної плати після закінчення терміну дії договору, та вважає, що оскільки відповідач не повернув майно вартістю 8 133,74 грн., гарантійний платіж як забезпечення виконання зобов'язань за договором повинен зараховуватись на погашення втраченої частини майна та оплати частини штрафних санкцій.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Коротун О.М.

У судовому засіданні 13.01.2015 було оголошено перерву до 26.01.2015.

22.01.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відрядженням його представника.

26.01.2015 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на додаткові пояснення до апеляційної скарги, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 розгляд справи відкладено на 17.02.2015.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «МегаБуд» як орендарем укладено договір оренди обладнання № О-378/А.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове користування будівельні опалубки (далі - майно).

Згідно з п. 1.2., п. 1.3. договору вартість майна, що орендується становить 50 940,00 грн. Комплектація майна, що орендується, визначена у Специфікації № 7132, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що передача майна в оренду здійснюється орендодавцем орендарю за актом здачі-приймання на складі орендодавця протягом 3-х днів з дати здійснення орендарем попередньої оплати, відповідно до пункту 5.2. договору, та внесення орендарем гарантійного платежу, відповідно до пункту 2.4. договору.

Згідно з п. 2.4. договору орендар протягом 3 календарних днів з дати підписання договору вносить на розрахунковий рахунок орендодавця суму у розмірі 2 890,00 грн. як гарантійний платіж на забезпечення виконання зобов'язань за договором щодо вчасного внесення орендної плати, вчасного повернення майна з оренди, в тому числі, повернення майна після закінчення терміну оренди.

Відповідно до п. 2.4.2. договору після закінчення терміну оренди та повернення орендарем майна, що орендувалось, за актом прийому-передачі орендодавцю, гарантійний платіж повертається орендарю у повному обсязі протягом 7-ми календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна з оренди.

Пунктом 2.4.3. договору встановлено, що гарантійний платіж:

- за наявності в орендаря заборгованості з орендної плати за договором - повертається за виключенням суми заборгованості орендаря з орендної плати;

- при поверненні орендарем майна, що передавалось в оренду, в неповній комплектації - повертається за виключенням вартості майна, що не було повернуто з оренди;

- при поверненні забрудненого та неочищеного майна - повертається, за виключенням вартості робіт з очищення забрудненого майна;

- при наявності нарахованих орендарю штрафних санкцій (пені, неустойки, відсотків за користування чужими грошовими коштами) за договором та чинним законодавством України - повертається за виключенням суми нарахованих орендарем штрафних санкцій.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з дати підписання його сторонами і діє до закінчення терміну оренди майна, що орендується.

Термін оренди складає 30 днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання майна, що орендується (пункт 4.1. договору).

Згідно з пунктами 5.1.-5.3. договору оплата за тимчасове користування майном (орендна плата) за 1 добу складає (0,195) % від загальної вартості переданого в оренду майна. Розмір орендної плати за 1 добу складає 99,00 грн. з ПДВ. Розмір орендної плати за договором на термін, визначений пунктом 4.1. договору, становить 2 980,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що орендна плата сплачується орендарем на відповідний рахунок орендодавця наступним чином: попередня оплата у розмірі 100% - протягом 3-х робочих днів з дати підписання договору.

01.11.2013 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, якою продовжено термін оренди майна, визначеного у Специфікації № 7132, на 30 днів з 01 листопада до 30 листопада 2013 року. Орендну плату за термін оренди, передбачений пунктом 1 додаткової угоди, встановлено у розмірі 2 980,00 грн. з ПДВ.

15.11.2013 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди, згідно якої орендодавець додатково передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування елементи будівельної опалубки вартістю та у комплектації, визначеній у Специфікації № 8744.

Відповідно до Специфікації № 8744, вартість майна, що передається в оренду, складає 194 720,35 грн. з ПДВ.

Розмір орендної плати за оренду майна на 15 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання майна, визначеного у пункті 1 Додаткової угоди, становить 5 695,50 грн. з ПДВ (пункт 2 додаткової угоди № 2).

Пунктом 3 додаткової угоди № 2 встановлено, що орендар протягом 3 календарних днів з дати підписання договору вносить на розрахунковий рахунок орендодавця суму у розмірі 11 391,00 грн. як гарантійний платіж на забезпечення виконання зобов'язань за договором щодо вчасного внесення орендної плати, вчасного повернення майна з оренди, в тому числі, повернення майна після закінчення терміну оренди.

Отже, відповідно до договору та додаткових угод № 1 та № 2 термін оренди майна встановлено до 30.11.2013.

Відповідач, відповідно до п. 2.4. договору та п. 3 додаткової угоди № 2, перерахував позивачу гарантійний платіж на забезпечення виконання зобов'язань за договором всього на суму 14 371,00 грн., що підтверджується довідкою з банківської установи від 23.06.2014 № 3451/0/2-14 та банківськими виписками з рахунку відповідача за 01.10.2013 на суму 2980,00 грн. та за 15.11.2013 на суму 11 391,00 грн.

На виконання умов договору та додаткової угоди № 2 позивачем передано, а відповідачем отримано обладнання в оренду, що підтверджується підписаними у двосторонньому порядку та скріпленими печатками підприємств актами здачі-приймання майна в оренду від 01.10.2013 вартістю 50 940,00 грн. та від 15.11.2013 вартістю 194 720,35 грн.

Протягом жовтня-листопада 2013 на виконання умов договору та додаткової угоди № 2 позивачем надано відповідачу послуги з оренди опалубки на загальну суму 11 655,50 грн., що підтверджується Актами надання послуг від 31.10.2013 № 7242 на суму 2 980,00 грн., від 30.11.2013 № 7700 на суму 2 980,00 грн., від 30.11.2013 № 8131 на суму 5 695,50 грн.

Відповідач здійснив оплату оренди опалубки 01.10.2013 на суму 2980,00 грн., 05.11.2013 на суму 2980,00 грн., 15.11.2013 на суму 5695,50 грн., що підтверджується банківською довідкою від 24.06.2014 № 276/02/2 та банківськими виписками з рахунку відповідача.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що надання послуг з оренди опалубки у межах договору та додаткової угоди № 2 оплачені відповідачем у повному обсязі.

Крім того, представниками сторін підписано у двосторонньому порядку та скріплено відбитками печаток підприємств акт надання послуг від 31.12.2013 № 8448 з оренди опалубки на суму 14 850,04 грн.

Відповідач гарантійним листом від 18.12.2013 № 10 гарантував проведення розрахунку за оренду майна у розмірі 14 850,00 до 23.12.2013 грн. та повернення майна до 31.12.2013.

Позивач в надісланій на адресу відповідача претензії від 23.12.2013 № 404 просив перерахувати заборгованість з орендної плати у розмірі 14 850,00 грн., а також вимагав виконання договірних зобов'язань в частині повернення майна з оренди у разі відмови продовження терміну оренди.

Відповідачем частково сплачена заборгованість за актом надання послуг від 31.12.2013 № 8448 в розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача за 23.01.2014 та банківською довідкою від 24.06.2014 № 276/02/2.

Таким чином, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за актом надання послуг від 31.12.2013 № 8448 в розмірі 9 850,04 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, орендоване майно поверталось відповідачем частинами.

Позивачем до матеріалів справи в суді першої інстанції надані акти здачі-приймання майна з оренди: від 18.02.2014 № 1 на суму 21 851,07 грн., від 05.03.2014 № 2 на суму 195 323,04 грн., від 17.05.2014 № 3 на суму 20 338,21 грн. При цьому, згідно останнього акту позивачу не повернуто майно на суму 8 133,74 грн.

Вказані акти здачі-приймання майна з оренди підписані і скріплені печаткою лише зі сторони позивача (орендодавця), однак, представник відповідача не заперечував, що майно повернуто орендодавцю на зазначену у цих актах суму та у термін, що вказаний у них.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним на думку позивача виконанням відповідачем зобов'язань щодо сплати орендної плати та своєчасного повернення майна.

Позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення заборгованість з орендної плати, з урахуванням здійснених платежів, станом на 23.05.2014 у розмірі 41 493,23 грн., неустойку за несвоєчасне повернення майна з оренди у розмірі 115 358,06 грн. та штраф за порушення термінів оплати оренди майна на підставі п. 9.1.1 договору у розмірі 8 298,65 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною першою статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності з ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як зазначалось вище, договір оренди від 30.09.2013 вступає в силу з дати підписання його сторонами і діє до закінчення терміну оренди майна, що орендується (п. 3.1. договору). Термін оренди складає 30 днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання майна, що орендується (пункт 4.1. договору).

Відповідно до п. 7.1.7 договору орендар зобов'язується у випадку прийняття рішення про продовження терміну оренди понад строки, передбачені п. 4.1. договору, не пізніше ніж за 3 календарних дні до закінчення терміну оренди підписати додаткову угоду на продовження терміну оренди.

Пунктом 11.8 договору встановлено, що всі зміни і доповнення до договору вносяться сторонами шляхом підписання додаткових угод.

Додатковою угодою № 1 від 01.11.2013 термін дії оренди майна, визначеного в Специфікації № 7132 вартістю 50 940,00 грн. продовжено з 01.11.2013 до 30.11.2013.

Згідно з додатковою угодою № 2 від 15.11.2013 орендодавець додатково передав відповідачу обладнання згідно Специфікації № 8744 вартістю 194 720,35 грн. в оренду на 15 календарних днів.

Отже, відповідно до договору та додаткових угод № 1 та № 2 термін оренди майна встановлено до 30.11.2013.

Інших додаткових угод стосовно продовження терміну оренди обладнання після 30.11.2013 між сторонами не укладалося.

До того ж про відсутність у позивача наміру продовжувати термін оренди обладнання свідчить претензія позивача від 23.12.2013 № 404 з вимогою повернути орендоване обладнання.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк дії договору закінчився 30.11.2013.

Як вірно встановлено судом першої інстанції відповідачем повністю сплачено орендну плату за договором та додатковою угодою № 2, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Натомість, у відповідача наявна заборгованість у розмірі 9850,04 грн. за актом надання послуг від 31.12.2013 № 8448, що складений сторонами за межами спірного договору.

Судова колегія зазначає, що підписавши акт надання послуг від 31.12.2013 № 8448 на суму 14 850,04 грн. сторони визнали надання послуг та погодили їх вартість. Відповідач гарантійним листом від 18.12.2013 № 10 гарантував проведення розрахунку за оренду майна у розмірі 14 850,00 до 23.12.2013 грн. та частково сплатив заборгованість на суму 5 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 850,04 грн. заборгованості за актом надання послуг від 31.12.2013 № 8448.

Щодо решти заявленої до стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 31 643,19 грн. за фактичне користування майном, то колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині, та виходить з наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Оскільки умовами договору, укладеного між сторонами не передбачено, що після закінчення договору нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі майна орендодавцеві, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за фактичне користування обладнанням після закінчення строку дії договору та правомірно відмовив у позові в цій частині.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість з орендної плати у розмірі 28 580,68 грн. за фактичне користування обладнанням.

Згідно з ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Оскільки правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за фактичне користування обладнанням відсутні, суд першої інстанції правомірно не прийняв часткове визнання позову відповідачем як таке, що суперечить законодавству України.

У зв'язку з несвоєчасним поверненням майна з оренди, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 115 358,06 грн. неустойки за користування майном за період з 31.12.2013 по 23.05.2014.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що орендар зобов'язаний не пізніше останнього дня терміну оренди повернути майно, що орендується, на склад орендодавця за актом здачі-приймання робіт у комплектації згідно Специфікації.

Згідно з п. 8.4. договору, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна після закінчення терміну дії даного договору, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійного розміру орендної плати за весь час прострочення виконання обов'язку щодо повернення майна (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У п. 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як встановлено вище, строк дії договору закінчився 30.11.2013, проте обладнання поверталося відповідачем частинами з простроченням виконання зобов'язання щодо повернення майна. Так, згідно актів здачі-приймання майна з оренди майно було повернуто 18.02.2014 на суму 21 851,07 грн., 05.03.2014 на суму 195 323,04 грн., 17.05.2014 на суму 20 338,21 грн.

Судом першої інстанції перевірено правильність розрахунку неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, що здійснений позивачем та встановлено, що позивачем два рази нараховано подвійну орендну плату на суму 195 323,04 грн. за актами здачі-приймання майна з оренди від 05.03.2014 та від 17.03.2014. Тоді, як правильно за актом здачі-приймання майна з оренди від 17.03.2014 нараховувати подвійний розмір орендної плати на суму 20 338,21 грн., що підтверджується вказаним актом, копія якого залучена до матеріалів справи.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення майна з оренди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованими на суму 63 492,56 грн. за здійсненим судом перерахунком.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 2.4.2. договору після закінчення терміну оренди та повернення орендарем майна, що орендувалось, за актом прийому-передачі орендодавцю, гарантійний платіж повертається орендарю у повному обсязі протягом 7-ми календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна з оренди.

При цьому, пунктом 2.4.3. договору встановлено, що гарантійний платіж:

- за наявності в орендаря заборгованості з орендної плати за договором - повертається за виключенням суми заборгованості орендаря з орендної плати;

- при поверненні орендарем майна, що передавалось в оренду, в неповній комплектації - повертається за виключенням вартості майна, що не було повернуто з оренди;

- при поверненні забрудненого та неочищеного майна - повертається, за виключенням вартості робіт з очищення забрудненого майна;

- при наявності нарахованих орендарю штрафних санкцій (пені, неустойки, відсотків за користування чужими грошовими коштами) за договором та чинним законодавством України - повертається за виключенням суми нарахованих орендарем штрафних санкцій.

Тобто, сторонами у договорі погоджено можливість зарахування гарантійного платежу, у тому числі, в рахунок сплати орендарем штрафних санкцій за договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивачем не повернуто суму сплаченого відповідачем гарантійного платежу в розмірі 14 371 грн. та не зараховано вказану суму в рахунок погашення заборгованості з орендної плати, вартості неповернутого майна або як сплату штрафних санкцій, а відтак, вказана сума залишилась в користуванні позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 49 121,56 грн. неустойки за прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення майна з оренди з урахуванням зменшення на суму сплаченого відповідачем гарантійного платежу (63 492,56 грн. - 14 371,00 грн. = 49 121,56 грн.).

Доводи скаржника про те, що оскільки відповідач не повернув майно вартістю 8 133,74 грн., тому гарантійний платіж як забезпечення виконання зобов'язань за договором повинен зараховуватись на погашення втраченої частини майна (8 133,74 грн.) та оплати частини штрафних санкцій (6237,26 грн.), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення вартості втраченого майна, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення на суму сплаченого і не повернутого відповідачу гарантійного платежу заявленої до стягнення неустойки.

Відповідно до пункту 9.1.1. договору за порушення орендарем термінів перерахування орендної плати орендар сплачує штраф у розмірі 20 % від простроченого платежу, у зв'язку з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8 298,65 грн. штрафу, нарахованого на суму заборгованості у розмірі 41 493,23 грн.

Оскільки, як встановлено вище, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем з орендної плати за договором та додатковою угодою № 2 та її сплату здійснено вчасно, та враховуючи, що строк дії договору закінчився 30.11.2013, а заборгованість на суму 9850,04 грн. виникла на підставі акту надання послуг від 31.12.2013 № 8448, що складений сторонами за межами дії договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача 8 298,65 грн. штрафу.

З огляду на зазначене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Київської області від 05.08.2014 прийняте на підставі фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процеуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» на рішення господарського суду Київської області від 05.08.2014 у справі № 911/2302/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 05.08.2014 у справі № 911/2302/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2302/14 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

О.М. Коротун