РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015Справа №910/28386/14

За позовом Комунального підприємства "Житлосервіс" Приозерне" Оболонського району у м. Києві

до Приватного підприємства "Гранд-Мед"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація

за участю прокуратури Оболонського району м. Києва

про виселення з приміщення

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача від відповідача Нечипоренко Ю.С. - представник за довіреністю № 77 від 20.02.15 Вдовиченко О.М. - представник за довіреністю від 04.02.15
від третьої особиКучерявий О.О. - представник за довіреністю № 104-25 від 06.01.15
від прокуратури Янчук Д.Л. - представник за посвідченням від 27.09.12

В судовому засіданні 25.02.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Житлосервіс" Приозерне" Оболонського району у м. Києві звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства "Гранд-Мед" про виселення з приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що по закінченню дії договору оренди № 128 від 30.12.2011 відповідачу було направлено вимогу про звільнення приміщення у зв'язку з неможливістю надання документів про продовження терміну дії договору оренди, оскільки відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2131 від 29.11.2012 в будинку № 4 по вул. Маршала Малиновського відсутня нежитлова площа. На час подання позову до суду, відповідачем зазначена вимога не виконана, приміщення не повернено та безпідставно використовується, таким чином позивач просить суд виселити останнього із даного приміщення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28386/14 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 04.02.2015.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію.

У судове засідання 04.02.2014 з'явились представники сторін та третьої особи, а також прокурор, який підтримав заяву про вступ у справу. Представник Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надав письмові пояснення, відповідно до яких просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Суд задовольнив заяву прокурора та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з чим було оголошено перерву в судовому засіданні до 18.02.2015.

16.02.15 через загальний відділ діловодства суду відповідач надав письмовий відзив на позов, відповідно до якого проти позов проти позову заперечує з таких підстав.

Відповідач вважає, що позивачем не було надано належних доказів того, що він є балансоутримувачем нежитлового приміщення площею 52,20 кв.м. по вул. Малиновського, 4, що є об'єктом договору оренди № 128 від 30.12.11, оскільки відповідно до позиції 18 Переліку відомчого житлового фонду, що приймається до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, що є додатком до розпорядження № 1605 від 12.09.12 виконавчого органу КМР вбачається, що орендоване ПП «Гранд-Мед» відповідно до договору, нежитлове приміщення загальною площею 52,20 кв.м. по вул. Малиновського, 4 в м. Києві до комунальної власності територіальної громади м. Києва не передавалось, відповідно дане приміщення не могло бути переданим як до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації так і на баланс позивача. Крім того, відповідач зазначає, що орендодавцем майна повинна виступати Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, а не позивач. Відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у позивача повноважень щодо виселення ПП «Гранд-Мед» зі спірного нежилого приміщення. Крім того, відповідач стверджує про відсутність належних доказів направлення йому листів-вимог, на які посилається позивач в позовній заяві, до того ж вказані листи не мають правового значення без підтвердження повноважень позивача на вчинення дій зазначених в даних листах.

У судове засідання, призначене на 18.02.2014, з'явились прокурор, представники відповідача та третьої особи.

Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Прокурор та представник третьої особи підтримали позовні вимоги та надали пояснення по суті спору.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні прокурор заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою позивача.

Представник відповідача проти відкладення не заперечував, подав письмове клопотання про продовження строків вирішення спору.

Ухвалою суду від 18.02.15 було продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 25.02.14.

В судове засідання представники учасників процесу та прокуратури з'явились, надали письмові пояснення, що були долучені судом до матеріалів справи.

В своїх поясненнях позивач зазначає, що листом від 03.12.12 № 1432/1 він повідомив відповідача про припинення дії договору та необхідність повернення приміщення. Проте, станом на момент вирішення спору відповідач приміщення по акту приймання-передачі не повернув, а тому безпідставно займає спірне приміщення.

Третя особа в додаткових поясненнях зазначає, що зміна статусу приміщення із нежилого в житлове не є тією обставиною, яка б унеможливлювала його повернення відповідачем. Третя особа зазначає, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження його звернень до орендодавця чи балансоутримувача з метою повернення орендованого приміщення. Крім того, оскільки за позивачем спірне майно закріплено на праві господарського відання, на думку третьої особи, позивач має право захищати свої права в судовому порядку.

Представники прокуратури, позивача та третьої особи надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

30 грудня 2011 року між ПП «Гранд-Мед» (далі - орендар, відповідач) та Дочірнім підприємством «Екос» було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 128 (далі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування приміщення за адресою: м. Київ, Малиновського №4, загальною площею 52,2 кв.м. для розміщення стоматологічного кабінету.

Згідно з п.3.1 договору приймання-передача приміщення, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із уповноважених представників сторін.

Термін оренди становить до 31.12.12 без права його пролонгації та викупу приміщення (п.4.1 договору).

Пунктом 7.2.1 договору встановлено, що орендар зобов'язаний протягом 3-щх днів з дня підписання даного договору прийняти, а у разі закінчення терміну даного договору, передати орендоване приміщення орендодавцю за актом приймання-передачі та здійснити остаточний розрахунок у разі наявності заборгованості по оплаті орендної плати.

Відповідно до п.8.1 договору після закінчення терміну оренди, орендар зобов'язаний протягом 3 календарних днів повернути приміщення орендодавцю згідно акту приймання-передачі.

Повернення приміщення здійснюється двосторонньою комісією, що складається з уповноважених представників сторін і оформлюється актом приймання-передачі. У випадку ухилення орендаря від підписання акту приймання-передачі з оренди, орендодавець має право в односторонньому порядку підписати вищевказаний акт, при цьому приміщення буде вважатись переданим з оренди (п.8.2 договору).

Відповідно до розпоряджень виконавчого органу Київської міської державної адміністрації від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» та від 29 листопада 2012 року № 2131 «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій» будинок № 4 по вул. Маршала Малиновського був переданий на баланс КП «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві.

Відповідно до Розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 жовтня 2012 року № 524 «Про прийняття на баланс комунальних підприємств житлово-комунального господарства Оболонського району міста Києва будинків ПАТ «ХК «Київміськбуд» КП «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві прийняло від ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» на баланс житловий будинок по вул. Маршала Малиновського, 4.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2012 року № 2131 було затверджено акт приймання-передачі, згідно з яким житловий будинок на вул. Малиновського, 4 у місті Києві передано в комунальну власність територіальної громади міста Києва, до сфери управління Оболонської

Угодою про внесення змін до Договору оренди від 30 грудня 2011 року № 128, укладеною між ДП «Екос» (попередній орендодавець), Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією (новий орендодавець), ПП «Гранд-Мед» (орендар) та КП «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (підприємство), сторони дійшли згоди, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація прийняла на себе права та обов'язки орендодавця, а КП «Житлосервіс «Приозерне» прийняло на себе функції з нарахування та стягнення орендної плати з 01 листопада 2012 року.

Листом № 1432/1 від 03.12.12 позивач повідомив відповідача про те, що строк дії договору оренди від 30 грудня 2011 року № 128 закінчується 31.12.12, то просив з 01.01.13 звільнити орендоване приміщення по акту приймання-передачі.

Листом від 29.12.12 № 1540 позивач повідомив відповідача про неможливість надати документи про продовження терміну дії договору оренди від 30 грудня 2011 року № 128, оскільки відповідно до розпорядження КМДА № 2131 від 29.11.12 в буд. № 4 по вул. Маршала Малиновського відсутня нежитлова площа.

Вимогою від 12.08.2013 року № 962, що була отримана відповідачем 14.08.2013, позивач повідомив відповідача необхідність звільнення орендованого приміщення в семиденний строк з дня отримання вказаної вимоги.

За твердженням позивача звернення до суду з даним позовом зумовлене тим, що строк дії договору оренди від 30 грудня 2011 року № 128 закінчився, проте відповідачем об'єкт оренди за актом приймання-передачі повернуто не було.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, судом враховано, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін виникли з договору оренди від 30 грудня 2011 року № 128, за яким позивач є балансоутримувачем, відповідач - орендарем нерухомого майна, а орендодавцем виступає Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація.

Оскільки об'єкт оренди належить до комунальної власності міста Києва, спірні відносини регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", а також параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України, главою 58 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на яку посилається позивач, визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 ЦК України.

Відповідно до пункту 7.2.1 договору встановлено, що орендар зобов'язаний протягом 3-х днів з дня підписання даного договору прийняти, а у разі закінчення терміну даного договору, передати орендоване приміщення орендодавцю за актом приймання-передачі та здійснити остаточний розрахунок у разі наявності заборгованості по оплаті орендної плати.

Відповідно до п.8.1 договору після закінчення терміну оренди, орендар зобов'язаний протягом 3 календарних днів повернути приміщення орендодавцю згідно акту приймання-передачі.

Повернення приміщення здійснюється двосторонньою комісією, що складається з уповноважених представників сторін і оформлюється актом приймання-передачі. У випадку ухилення орендаря від підписання акту приймання-передачі з оренди, орендодавець має право в односторонньому порядку підписати вищевказаний акт, при цьому приміщення буде вважатись переданим з оренди (п.8.2 договору).

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 136 Господарського кодексу України правом господарського відання є речове право суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ч. 3 ст. 136 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю.

Таким чином, з системного аналізу вказаних норм та умов договору випливає, що право вимагати повернення приміщення з оренди та передачі його за актом належить орендодавцю (наймодавцю), тобто Оболонській районній у м.Києві державній адміністрації.

В той же час позивач виступає балансоутримувачем переданого в оренду майна.

Правовий статус балансоутримувача майна встановлено ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до п. 2.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року N 34/6250, орендодавцями майна територіальної громади міста Києва уповноважено виступати:

- Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління) - щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації);

- районні в місті Києві державні адміністрації (далі - райдержадміністрації) - щодо майна, яке передане їм в управління;

- комунальні підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Таким чином, орендодавцем орендованого приміщення, що належить до майна територіальної громади міста Києва є Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, балансоутримувачем який прийняв на баланс та повинен здійснювати дії по утриманню спірного об'єкта оренди є Комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (позивач).

Доказів внесення змін до спірного договору оренди щодо зміни орендодавця суду не надано.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього повноважень від орендодавця, передбачених п.8.1 договору та нормами чинного законодавства, щодо вимоги повернути йому приміщення за актом та вжиття необхідних заходів для примусового виселення орендаря з орендованого майна шляхом подання відповідного позову.

Листи КП «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві 1432 від 03.12.2012р. та № 962 від 12.08.13, на які посилається позивач, не є належними доказами повідомлення відповідача про закінчення терміну дії договору оренди, оскільки всупереч положенням норм закону, оформлені не орендодавцем майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Наразі, одним із способів захисту прав суб'єктів господарювання відповідно до вимог ст. 20 Господарського кодексу України є примусове виконання обов'язку в натурі.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача за первісним позовом.

Згідно з ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 21 ГПК України встановлено, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі, в даному випадку Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що права позивача як балансоутримувача за договором оренди від 30 грудня 2011 року № 128, в частині питання повернення орендованого майна відповідачем не порушувались, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.02.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин