РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015Справа №910/24653/13
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД»

до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД»

про стягнення 719 239,95грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача: Загоруй С.В.- за дов.

від відповідача: Суховерко О.В. - за дов., Нестеренко О.І.- за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» про стягнення 719 239,95 грн. заборгованості за договором поставки № 231 від 28.04.2011р. (надалі - Договір), з яких: 668 446,09 грн. основний борг та 50 793,86 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2013р. у справі № 910/4370/13, у задоволенні позову відмовлено. У межах вказаної справи встановлено наступне. Позивачем у справі №910/4370/13, Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» під час дії договору поставки перераховано на рахунок Відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» грошові кошти в сумі 11 669 025,65 грн. Відповідачем за договором поставлено Позивачу товар на загальну суму 12 437 461,52 грн.

При цьому, Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» за період дії Договору повернуто товар на суму 2 203 939,56 грн., повернуто Відповідачу грошових коштів в сумі 2 103 949,78 грн. Таким чином, остаточний борг Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» перед Позивачем, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД складає 668 446,09 грн. (12437461,52 грн. - 2203939,56 грн. + 2103949,78 грн. - 11669025,65 грн.).

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, на думку вказаного учасника судового процесу, Позивачем не доведено, що спірні видаткові накладні, на які йде посилання у позовній заяві, не оплачені Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» на суму 668 446,09 грн.

При цьому, Відповідач просив врахувати, що 24.05.2011р. між сторонами було підписано акт №1 до Договору, в якому контрагенти погодили здійснити корегування вартості оплачуваного товару шляхом надання Позивачем Відповідачу знижки на суму 215 850,39 грн., а тому, оскільки Постачальник не виконав свої договірні зобов'язання по коригуванню дебіторської заборгованості та зменшив на вказану суму позовні вимоги, Покупець не визнав позовні вимоги у вказаній вище сумі.

В частині стягнення пені в сумі 50 793,86 грн., Відповідач просив застосувати позовну давність, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки за твердженнями останнього строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив ще 11.08.2013р., в той час яку позовна заява датована Позивачем 18.12.2013р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2014р. у справі № 910/24653/13 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД». Стягнуто зі Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» 668 446,09 грн. основного боргу, 50 332,54 грн. пені та 14374,73 грн. судових витрат. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2014р., у справі № 910/24653/13 рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2014р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014р. рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2014р. у справі № 910/24653/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 07.10.2014р. виходив з того, що судом першої та апеляційної інстанції не досліджено платіжні доручення про сплату боргу за спірним правочином, на які містяться в матеріалах справи та не надано їм оцінку.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва №04-23/898 від 16.10.2014р., відповідно до п. 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/24653/13.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/24653/13 передано на новий розгляд судді Борисенко І.І.

Частиною 1 ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2014р. прийнято справу №910/24653/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 25.11.2014р.

В судових засіданнях представник Позивача підтримував позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, в той час представник Відповідача проти позову заперечував.

Що стосується заявлених Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» клопотань, господарський зазначає наступне.

25.12.2014р. від Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи №910/24653/13.

Згідно зі ст.46 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Відповідач, обґрунтовуючи своє клопотання послався на те, що на його думку розглядувана справа є складною, містить велику кількість документальних доказів та ускладнена наданими Позивачем розрахунками, у зв'язку з чим потребує детального розгляду, об'єктивної та комплексної оцінки зібраних у ній документальних доказів.

Проте, за висновками суду, дана справи не відноситься до категорії складних справ. Інші підстави для необхідності колегіального розгляду спору, які зазначені Відповідачем (зокрема, подані Позивачем розрахунки) за висновками суду, не можуть слугувати підставою для призначення колегіального розгляду.

Інше клопотання Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» про зупинення розгляду справи №910/24653/13 до закінчення розгляду справи №910/2495/15-г також задоволенню не підлягає. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. передбачено, що відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.3 і 4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Однак, господарським судом не встановлено обставин, за наявності яких суд зупиняє провадження.

З приводу клопотання Відповідача щодо призначення у справі судово-економічної експертизи, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

У п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» №4 від 23.03.2012р. судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Проте, господарським судом не встановлено обставин, за наявності яких суду необхідно призначати судово-економічну експертизу по розглядуваній справі, а відтак, у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.04.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» (Постачальник) та Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (Покупець) укладено договір поставки №23/1, відповідно до п.1 розд. 2 якого, Постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) Покупцеві товар (товари), а Покупець зобов'язується прийняти вказану продукцію, сплатити за неї певну грошову суму та реалізувати її цільовій групі аптечних закладів відповідно до додатку 3 договору.

Право власності від Постачальника до Покупця переходить у момент передачі продукції. Моментом передачі продукції сторони вважають належне оформлення (підписання і скріплення печаткою) уповноваженою особою Покупця видаткової накладної. Датою поставки вважається дата передачі продукції Постачальником Покупцю (п.п.13, 15 розд.4 Договору).

Згідно з п.17 розд.4 Договору, оплата відповідної партії продукції здійснюється Покупцем на умовах попередньої оплати протягом 2 (двох) банківських днів з моменту надання Постачальником рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 18 розд.4 Договору сторонами погоджено, що Постачальник може надати Покупцю відстрочку з оплати поставленого товару терміном 45 (сорок п'ять календарних) днів від дати поставки продукції на склад Покупця та отримання її Покупцем відповідно до накладної. Якщо дата сплати припадає на день, який згідно законодавства України є неробочим, то датою сплати стає робочий день після цього неробочого дня.

Відповідно до п.1 розд.10 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін та діє до 31.12.2011р.

По закінченні строку дії договору, договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо одна із сторін не вирішить його розірвати, завчасно повідомивши іншу сторону не менш ніж за 2 місяці рекомендованим листом з проханням надіслати розписку про отримання, за умови, що не існує заборгованості за договором (п.2 розд. 10 Договору).

Сторонами підписані додатки до договору поставки № 231 від 28.04.2011 № 1 "Марки, продукти, асортимент по категоріям аптек", № 2 "Ціна на продукцію", № 3 "Список аптечних закладів із зазначенням категорії асортименту", № 4 "План товарообігу", № 5 "Порядок, форми, строки, надання звітів", № 6 "Комерційні умови".

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов укладеного між сторонами правочину, Позивачем поставлено, а Відповідачем отримано товар на загальну суму 12 437 461,52 грн., що підтверджується видатковими накладними: №13598 від 27.06.2012р. на суму 337 351,75 грн., №5209 від 16.03.2012р. на суму 26 355,46 грн., №3271 від 27.02.2012р. на суму 2642,06 грн., №3219 від 27.02.2012р. на суму 84 546,01 грн., №1095 від 24.01.2012р. на суму 10 087,50 грн., №1041 від 24.01.2012р. на суму 53 589,43 грн., №26683 від 26.12.2011р. на суму 1187,32 грн., №26674 від 26.12.2011р. на суму 66 750,65 грн., №26684 від 26.12.2011р. на суму 5,40 грн., №15438 від 25.07.2011р. на суму 2 713 687 грн., №14258 від 18.07.2011р. на суму 2 539 859,35 грн., №13150 від 23.06.2011р. на суму 2027,69 грн., №11789 від 09.06.2011р. на суму 1 140 457,34 грн., №11790 від 09.06.2011р. на суму 21 760,28 грн., №11791 від 09.06.2011р. на суму 96 828,62 грн., №10488 від 27.05.2011р. на суму 1 023 317,68 грн., №7988 від 03.05.2011р. на суму 2 678 710,82 грн., №7995 від 03.05.2011р. на суму 722 975,03 грн., №8000 від 03.05.2011р. на суму 80 930,30 грн., №8004 від 03.05.2011р. на суму 273 244 грн., №8080 від 03.05.2011р. на суму 561 147,83 грн.

Товар, відповідно до наявних в матеріалах справи довіреностей №4522 від 02.07.2012р., №1405 від 19.03.2012р., №820 від 28.02.2012р., №26628 від 25.01.2012р., №26149 від 26.12.2011р., №21804 від 02.08.2011р., №21401 від 18.07.2011р., №20492 від 10.06.2011р., №20232 від 01.06.2011р., №19547 від 06.05.2011р. був отриманий представниками Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» Коваль О.Є., Зайчук М.Ф. та Конецул С.М.

Таким чином, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» остаточний борг Відповідача перед Позивачем складає 668 446,09 грн. (12437461,52 грн. - 2203939,56 грн. + 2103949,78 грн. - 11669025,65 грн.).

Так, за поясненнями Позивача вказана заборгованість Відповідача виникла за наступними видатковими накладними і в такому розмірі: № 15438 від 25.07.2011р. на суму 2 713 686 грн., заборгованість 85 930,51 грн.; № 26674 від 26.12.2011р. на суму 66 750,65 грн., заборгованість 66750,65 грн.; № 26683 від 26.12.2011р. на суму 1187,32 грн., заборгованість 1187,32 грн.; № 2684 від 26.12.2011р. на суму 5,40 грн., заборгованість 5,40 грн.; № 1041 від 24.01.2012р. на суму 53 589,43 грн., заборгованість 53 589,43 грн.; № 1095 від 24.01.2012р. на суму 10 087,50 грн., заборгованість 10 087,50 грн.; № 3219 від 27.02.2012р. на суму 84 546,01 грн., заборгованість 84 546,01 грн.; № 3271 від 27.02.2012р. на суму 2 642,06 грн., заборгованість 2642,06 грн.; № 5209 від 16.03.2012р. на суму 26 355,46 грн., заборгованість 26 355,46 грн.; № 13598 від 27.06.2012 на суму 337 351,75 грн., заборгованість 337 351,75 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» підлягає частковому задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, Відповідачем отримано товару за Договором на суму 12 437 461,52 грн.

З матеріалів справи слідує, що Позивачем було виставлено Відповідачу наступні рахунки-фактури: №5429 від 16.03.2012р., №3310 від 27.02.2012р., №3363 від 27.02.2012р., №1116 від 24.01.2012р., №1095 від 24.01.2012р., №27405 від 26.12.2011р., №27403 від 26.12.2011р., №15734 від 25.07.2011р., №14331 від 27.06.2012р., №14589 від 18.07.2011р., №13477 від 23.06.2011р., №12067 від 08.06.2011р., №11229 від 08.06.2011р., №11231 від 08.06.2011р., №8141 від 03.05.2011р., №8240 від 03.05.2011р.,№10733 від 27.05.2011р., №8138 від 03.05.2011р., №8134 від 03.05.2011р., №8109 від 03.05.2011р.

Вказані рахунки-фактури були отримані Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД», про що свідчить відтиск штемпелю на них.

Приймаючи до уваги, що Позивач зобов'язання за Договором виконав належним чином та поставив Відповідачу товар, строк протягом якого Відповідач повинен був оплатити вартість останнього, за висновками суду, виходячи з положень укладеного між сторонами правочину та норм чинного законодавства, настав.

Між сторонами 14.12.2011р. укладено додаткову угоду до Договору, згідно з умовами якої Відповідач зобов'язався прийняти нереалізований товар та повернути Позивачу сплачені за неї кошти. При цьому, Відповідачем частково повернуто кошти в сумі 2 103 949,78 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку Позивача.

Водночас, з наявних в матеріалах справи документів слідує, що Позивачем за період дії договору від 28.04.2011р. повернуто товар на суму 2 203 939,56 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються (ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України).

Заперечуючи проти позову, Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» зазначило, що Позивачем не доведено, що спірні видаткові накладні, на які йде посилання у позовній заяві не оплачені Відповідачем.

Так, на підтвердження своїх заперечень Відповідачем було долучено до матеріалів справи наступні платіжні доручення: №10769 від 07.06.2012р. на суму 1 179 841,80 грн., №8239 від 28.04.2012р. на суму 2 322 548,05 грн., №4011 від 29.02.2012р. на суму 83 555,23 грн., №1477 від 26.01.2012р. на суму 10 087,50 грн., №1478 від 26.01.2012р. на суму 50 405, 58 грн., №15319 від 25.07.2011р. на суму 2 713 687 грн., №15127 від 20.07.2011р. на суму 2 539 859,35 грн., №13452 від 24.06.2011р. на суму 2027,69 грн., №12429 від 09.06.2011р. на суму 55 636,58 грн., №12458 від 09.06.2011р. на суму 1 140 457,34 грн., №11784 від 31.05.2011р. на суму 972 151,80 грн., №9890 від 05.05.2011р. на суму 561 147,83 грн., №9887 від 05.05.2011р. на суму 507 124,64 грн., №9889 від 05.05.2011р. на суму 273 244 грн., №9877 від 04.05.2011р. на суму 678 710,82 грн., №9826 від 04.05.2011р. на суму 2 000 000 грн.

За підрахунками Відповідача, у підприємства наявна заборгованість перед Позивачем за спірними видатковими накладними в сумі 3 183,85 грн., зокрема, за видатковою накладною №1041 від 24.01.2012р. та за видатковою накладною №3219 від 27.02.2012р.

Проте, суд з твердженнями Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» погодитись не може в силу наступного.

Частиною 1 статті 1089 Цивільного кодексу України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Банк не має права робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, якщо інше не встановлено законом або банківськими правилами (частина 2 статті 1090 Цивільного кодексу України).

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наведено визначення, що слід розуміти під платіжним дорученням, а саме розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно із ч.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за таким видом розрахункового документу, зокрема, платіжне доручення.

Відповідно до пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Згідно із зазначеним пунктом Закону обслуговуючий платника банк зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду (ідентифікаційного номера, за його наявності, тощо) та приймати цей документ до виконання тільки у разі їх збігу.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), яка регулює порядок здійснення безготівкових розрахунків, встановлено, що банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів на відповідність вимогам пунктів 2.4 та 2.5 Інструкції та додатку 8 до неї.

Реквізит платіжного доручення "Призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 Інструкції).

Як зазначалось, Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» заперечуючи проти позову посилається, зокрема, на платіжні доручення №10769 від 07.06.2012р. на суму 1 179 841,80 грн. та №8239 від 28.04.2012р. на суму 2 322 548,05 грн.

Водночас, суд не приймає вказані платіжні доручення, як належний доказ сплати Відповідачем Позивачу вартості отриманого товару, оскільки з представлених платіжних доручень слідує, що у графі «призначення платежу», зазначено:

№10769 від 07.06.2012р. «Кл-б Ексим Передплата за медикаменти, згідно р/ф №11787 від 06.06.12р. без ПДВ»;

№8239 від 28.04.2012р. «Кл-б Ексим Передплата за медикаменти, згідно р/ф №8693 від 28.04.12р. без ПДВ».

Тобто, у вказаних платіжних дорученнях йдеться посилання на рахунки-фактури, які не є предметом розглядуваного позову.

При цьому, судом враховано, що з представлених суду документів, слідує що 04.01.2010р. між сторонами було укладено інший правочин №359п, на виконання умов якого Позивачем було виписано Відповідачу видаткові накладні №11787 від 06.06.2012р.на суму 1 438 831,46 грн. та №8693 від 28.04.2012р. на суму 2 558 952,60 грн.

Водночас, оскільки договір №359п від 04.01.2010р. не є предметом даної справи, у суду відсутні підстави для надання правової оцінки зобов'язань сторін за вказаним правочином.

Між тим, в матеріалах справи наявні також платіжні доручення №13452 від 24.06.2011р. та №15319 від 25.07.2011р., в яких у графі призначення платежу зазначено:

№13452 від 24.06.2011р. в сумі 2 027,69 грн. «Кл-Б Ексим Оплата за супутні вироби мед. призначення, згідно накл. №12785 від 20.06.2011р.»;

№15319 від 25.07.2011р. в сумі 2 713 687 грн. «Кл-Б Ексим Оплата за супутні вироби мед. призначення, згідно накл. №14982 від 18.07.2011р.».

Наразі, господарський суд зазначає, що грошові кошти в сумі 2 027,69 грн. та 2 713 687 грн. були зараховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» в якості оплати саме за спірним правочином.

При цьому, судом враховано, що з метою підтвердження суми заборгованості Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» за договором поставки №23/1 від 28.04.2011р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Крестон Геренті Бізнес Сервіс» договір №2306-АП про надання аудиторських послуг (виконання робіт) від 23.06.201р., предметом якого є надання аудиторських послуг (виконання робіт) та пов'язаних з ними експертиз, консультацій з питань бухгалтерського обліку, звітності, оподаткування, аналізу фінансового-господарської діяльності та інших видів економіко-правового забезпечення діяльності.

Так, з представленого звіту за результатами аналізу розрахунків Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» за період з 01.01.2011р. по 20.02.2013р. слідує, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за спірним Договором становить 668 447 грн. (768 436,80 грн. - 99 989,80 грн.).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.3 Закону України «Про аудиторську діяльність» аудит - це перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів. Суттєвою є інформація, якщо її пропуск або неправильне відображення може вплинути на економічні рішення користувачів, прийняті на основі фінансових звітів.

Аудитори (аудиторські фірми) можуть надавати інші аудиторські послуги, пов'язані з їх професійною діяльністю, зокрема, по веденню та відновленню бухгалтерського обліку, у формі консультацій з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності, експертизи і оцінки стану фінансово-господарської діяльності та інших видів економіко-правового забезпечення господарської діяльності суб'єктів господарювання (ч.6 ст.3 Закону України «Про аудиторську діяльність»).

Господарський суд враховує, що зазначений вище звіт було складено з дотриманням вимог Закону України «Про аудиторську діяльність» спеціалізованою організацією, що є повноправним членом всесвітньої мережі незалежних аудиторських та консалтингових фірм Kreston International, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кретстон Геренті Бізнес Сервіс».

Таким чином, враховуючи все вище зазначене, доводи Відповідача з приводу відсутності у вказаного підприємства заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» визнані судом безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

У п.4 розд. 11 Договору визначено, що форма надання знижки (перерахування коштів, зменшення суми дебіторської заборгованості тощо) погоджується сторонами окремо.

Як слідує з матеріалів справи, 24.05.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» та Спільним українсько-естонського підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» підписано акт №1 до Договору, відповідно до п.1.1 якого згідно з поставками товару на умовах попередньої оплати Постачальник надає Покупцю додаткову знижку 5% від суми 4 317 007,98 грн. (по накладним №8080 від 03.05.2011р., №8004 від 03.05.2011р., №8000 від 03.05.2011р., №7995 від 03.05.2011р. та №7988 від 03.05.2011р.) у розмірі 215 850,39 грн., в т.ч. ПДВ 20% 35 975,07 грн.

Згідно з п.1.2 вказаного вище акту знижка надається шляхом зменшення дебіторської заборгованості Покупця перед Постачальником на суму 215 850,39 грн., в т.ч. ПДВ 20% 35 975,07 грн.

Тобто, за умовами акту №1 від 24.05.2011р. надання знижки в сумі 215 850,39 грн. можливе лише у випадку здійснення Спільним українсько-естонського підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» попередньої оплати за вказаним вище правочином.

З представлених суду документів, слідує, що видаткові накладні №8080 від 03.05.2011р., №8004 від 03.05.2011р., №8000 від 03.05.2011р., №7995 від 03.05.2011р. та №7988 від 03.05.2011р., на які згідно акту №1 від 24.05.2011р. надається знижка, були оплачені Відповідачем 04.05.2011р. та 05.05.2011р.

Водночас, товар за вказаними вище видатковими накладними був поставлений Відповідачу 06.05.2011р., що підтверджується відтиском штемпелю Відповідача на них.

Таким чином, враховуючи волевиявлення сторін, яке викладене останніми в акті №1 від 24.05.2011р., а також приймаючи до уваги здійснену Відповідачем попередню оплату, за висновками суду, правомірним є зменшення суми дебіторської заборгованості Спільного українсько-естонського підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» за вказаним правочином на суму знижки, а саме на суму 215 850,39 грн.

Заперечення Позивача з приводу відсутності повноважень його представника на підписання вказаного акту спростовуються матеріалами справи, а також проставлянням печатки підприємства, що свідчить про схвалення такого правочину Позивачем.

Відтак, враховуючи все вище наведене, заборгованість Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» за спірним правочином становить 452 595,70 грн. (12437461,52 грн. - 2203939,56 грн. + 2103949,78 грн. - 11669025,65 грн. - 215 850,39 грн).

Між тим, Позивач заявлено вимогу про стягнення з Відповідача пені в сумі 50 793,86 грн.

Наразі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» за період прострочення виконання зобов'язання з оплати Відповідачем товару за спірними видатковими накладними було нараховано пеню у наступному порядку:

сума боргу 85930,51 грн. за період прострочення з 09.09.2011р. по 09.03.2012р., кількість днів прострочення - 183, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,7500 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,042 %, пеня за даний період прострочення - 6677,86 грн.;

сума боргу 66750,65 грн. за період прострочення з 09.02.2012р. по 22.03.2012р., кількість днів прострочення - 43, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,7500 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,042 %, пеня за даний період прострочення - 1215,55 грн.;

сума боргу 66750,65 грн. за період прострочення з 23.03.2012р. по 09.08.2012р., кількість днів прострочення 140, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 3829,96 грн.;

сума боргу 1187,32 грн. за період прострочення з 09.02.2012р. по 22.03.2012р., кількість днів прострочення - 43, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,7500 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,042 %, пеня за даний період прострочення - 21,62 грн.;

сума боргу 1187,32 грн. за період прострочення з 23.03.2012р. по 09.08.2012р., кількість днів прострочення - 140, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 68,12 грн.;

сума боргу 5,40 грн. за період прострочення з 09.02.2012р. по 22.03.2012р., кількість днів прострочення - 43, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,7500 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,042 %, пеня за даний період прострочення - 0,10 грн.;

сума боргу 5,40 грн. за період прострочення з 23.03.2012р. по 09.08.2012р. у кількості днів прострочення 140 з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 0,31 грн.;

сума боргу 53589,43 грн. за період прострочення з 09.03.2012р. по 22.03.2012р., кількість днів прострочення - 14, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,7500 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,042 %, пеня за даний період прострочення - 317,73 грн.;

сума боргу 53589,43 грн. за період прострочення з 23.03.2012р. по 09.09.2012р., кількість днів прострочення - 171, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 3755,65 грн.;

сума боргу 10087,50 грн. за період прострочення з 09.03.2012р. по 22.03.2012р. у кількості днів прострочення - 14, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,7500 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,042 %, пеня за даний період прострочення - 59,81 грн.;

сума боргу 10087,50 грн. за період прострочення з 23.03.2012р. по 09.09.2012р., кількість днів прострочення - 171, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 706,95 грн.;

сума боргу 84546,01 грн. за період прострочення з 12.04.2012р. по 12.10.2012р., кількість днів прострочення - 184, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 6375,60 грн.;

сума боргу 2642,06 грн. за період прострочення з 12.04.2012р. по 12.10.2012р., кількість днів прострочення - 184, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 199,24 грн.;

сума боргу 26355,46 грн. за період прострочення з 30.04.2012р. по 30.10.2012р., кількість днів прострочення - 184, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення складає 1987,46 грн.;

сума боргу 337351,75 грн. за період прострочення з 11.08.2012р. по 11.02.2013р., кількість днів прострочення - 185, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ 7,5000 %, розміру подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, пеня за даний період прострочення - 25577,90 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За приписами ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п.1 розд. 5 Договору визначено, що у випадку затримки оплати за продукцію Постачальнику, незалежно від причини затримки, Покупець зобов'язується сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої в строк суми за кожний день прострочення.

Як зазначалось вище, в частині стягнення пені в сумі 50 793,86 грн., Відповідач просив застосувати позовну давність, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки за твердженнями останнього строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив ще 11.08.2013р., в той час як позовна заява датована Позивачем 18.12.2013р.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст.261 вказаного Кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відтак, з урахуванням вищенаведених норм законодавства та умов Договору строк позовної давності слід обчислювати щодо сплати кожної видаткової накладної окремо.

Однак строк, протягом якого Відповідач мав виконати зобов'язання в частині проведення оплати, зокрема, за останньою спірною видатковою накладною сплив 11.02.2013р., в той час як Позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом 18.12.2013р., що підтверджується відтиском штампу господарського суду на ній.

Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У відповідності до п.п.4.4.1 п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013р. у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

Частиною 4 ст.267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, враховуючи той факт, що спеціальна позовна давність за вимогами про стягнення з Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» пені в сумі 50 793,86 грн. сплила, господарський суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги.

Відтак, враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» підлягають задоволенню частково, в сумі 452 595,70 грн.

Судовий збір згідно з ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18а, ідентифікаційний код 21642228) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Фарм ЛТД» (01034, м. Київ, вул. Пушкінська, 10, ідентифікаційний код 20029129) основний борг в сумі 452 595 (чотириста п'ятдесят дві тисячі п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 70 коп., а також судовий збір в розмірі 9 051 (дев'ять тисяч п'ятдесят одну) грн. 94 коп.

Наказ видати відповідно до ст.. 116 ГПК україни.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.03.2015р.

Суддя І.І.Борисенко