номер провадження справи 2/95/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2015 Справа № 908/4455/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"(м. Маріуполь, Донецька область, тел. (0629) 56-40-03, (0629) 56-43-55, факс: (0629) 53-03-27, адреса електронної пошти: )

до відповідача: Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк (тел. (0622) 19-44-00, 19-44-50, факс: (0622) 91-54-59)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" (м. Ровеньки, Лу-ганська область, тел.(06433)9-39-44, адреса електронної пошти: )

про стягнення 1386,01 грн.

за участю представників:

від позивача - Огненний А.Б., довіреність №09/29 від 01.01.2014р.;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Державного підприємства "Донецька залізниця" про стягнення збитків у розмірі 1386,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.06.2014р. на адресу ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" за залізничною накладною №49673551 ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит" була здійснена поставка антрациту навалом у вологому стані. 21.06.2014р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційним актом БН720864/364, який свідчить про недостачу антрациту у напіввагоні №67843003 у кількості 2600кг на суму 1386,01 грн., яку позивач просить стягнути.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 16, 22, 623, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 307, 314 господарського кодексу України, ст. ст. 110, 114, 115 Статуту залізниць України.

Ухвалою господарського суду від 03.11.2014 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/94/14 та призначено розгляд справи на 25.11.2014р. В судовому засіданні 25.11.2014р. представник відповідача підтримала письмовий відзив, який отриманий судом 25.11.2014р. У відзиві відповідач проти позову заперечив та наголосив, що відповідно до вимог ст. 31 Статуту залізниць України, придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначає відправник, якщо завантаження здійснювалось його засобами. В даному випадку з залізничної накладної № 49673551 слідує, що навантаження вантажу здійснювалось саме засобами відправника. Крім того, вантажовідправник згідно п.п. 4, 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу зобов'язаний перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, пересвідчитись, що перевезення у даному вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник повинен вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин. Також згідно п. п.2 п.е) ст.111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулось внаслідок завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон, який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). Даний факт підтверджується пам'ятками про подавання та про забирання вагонів. На підставі викладеного у відзиві, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 25.11.2014р. оголошено перерву до 26.11.2014р. Ухвалою від 26.11.2014р. відкладено розгляд справи на 10.12.2014р. для надання сторонами додаткових доказів.

В судовому засіданні 10.12.2014р. були присутні представники позивача та відповідача, за заявою яких фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечила проти позову та вважає, що за несправність вагонів у комерційному відношенні відповідальність несе відправник.

В письмових запереченнях на відзив позивач, спростовуючи доводи залізниці, посилається на пункти 12.1,12.11 12.12 Правила технічної експлуатації залізниць України та вказує, що у випадку здійснення здвоєної операції цими нормами передбачено обов'язковий огляд кожного із вагонів поїзда відповідальними особами залізниці. Тому винною у незбереженні вантажу вважає залізницю.

Для надання додаткових доказів та залучення до участі у справі третьої особи ухвалою від 10.12.2014р. розгляд справи відкладено на 23.12.2014р.

В судовому засіданні 23.12.2014р. був присутній представник позивача, за заявою якого фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове засідання своїх представників не направили. Третя особа по електронній пошті направила клопотання про відкладення розгляду спору.

Ухвалою суду від 23.12.2014р. розгляд справи відкладено на 05.02.2015р. та залучено до участі у справі в якості відповідача-2 ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит».

03.02.2015р. до господарського суду Запорізької області надійшли від відповідача-2 письмові пояснення на позов та клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника. У відзиві відповідач-2 зазначає, що ним було відвантажено, а залізницею прийнято до перевезення вугілля у вагоні № 67843003. При прийнятті Донецькою залізницею вказаного вагону претензій від перевізника не було. Вагон прийнятий до перевезення без зауважень. Всі зобов'язання вантажовідправник щодо передачі продукції згідно з технічними умовами виконав. Вантаж відправником був маркований. Зазначений вагон прибув на станцію призначення у технічному відношенні несправний з порушенням маркування і ця обставина свідчить про втрату вантажу під час перевезення і залізниця повинна довести відсутність своєї вини у нестачі вантажу. Відповідач-2 вважає, що в даному випадку відповідати за нестачу вантажу повинна залізниця.

Ухвалою голови суду від 04.02.2015р. розгляд справи відкладено у зв'язку з хворобою судді на 20.02.2015р. У судове засідання 20.02.2015р.представники сторін не з'явились, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Усі ухвали направлені на адресу сторін по пошті, а також електронною поштою. Крім того, у справі наявні клопотання від сторін про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи згідно ст. 75 ГПК України можливий без присутності представників відповідачів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача і відповідача-1, суд встановив наступне.

30.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) укладено договір поставки № УПр-14/28/162, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупця вугільну продукцію, а покупець зобов'язувався прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених договором та специфікаціями до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

18.06.2014р. на виконання цього договору ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" по залізничній накладній №49673551 на адресу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" зі станції Фащевка Донецької залізниці на станцію Маріуполь-Сортувальний у напіввагоні №67843003 відвантажив вугілля АС(6-13)-антрацит навалом у вологому стані.

В залізничній накладній зазначено, що вантаж завантажувався засобами вантажовідправника, нижче бортів у вологому стані у вагон, який є власністю Укрспецвагон. Вантаж закріплено згідно гл.3,4,8гл1прил14СМГСр2пар3-5ТУ(п.20). Зважування вантажо-відправником здійснювалось на 150 тн. вагонних вагах.

Як пояснила представник відповідача у судовому засіданні 10.12.2014р., напіввагон № 67843003 переданий Укрспецвагон Донецькій залізниці у користування на підставі договору, який відповідач не може надати у зв'язку з втратою цього договору під час здійснення АТО. Отже, як з'ясовано судом напіввагон № 67843003 не належить вантажовідправнику.

Також судом встановлено, що при оформленні вищевказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу 139000кг (п.24), з них у на піввагоні №67843003 згідно відомості вагонів - 69000 кг, а вага тари -22000кг.

В пункті 7 накладної також відображено, що маркування здійснено нанесенням двох паралельних борозен шириною 100мм по довжині вагону з вапна на поверхню вантажу.

20.06.2014р. цей напіввагон прибув на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці, якою складено акт загальної форми ГУ-23 № 1-094 від 20.06.2014р. В даному акті зазначено, що при комерційному огляді виявлено наступне: навантаження нижче рівня бортів 300-400мм, рівномірна. Маркований двома паралельними смугами по довжині вагону вапняним розчином. По ходу потягу з правої сторони над 6-7 люками воронкоподібне заглиблення розміром 2000мм х 1400мм х 1000мм в глибину вагону. Маркування порушено. На хребтові балці є сліди розсипання вантажу. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон технічно несправний.

20.06.2014р. на підставі акту загальної форми ГУ-23 № № 1-094 від 20.06.2014р.за результатами проведеної перевірки Донецькою залізницею складено комерційний акт № БН 720864/364, згідно якого навантаження нижче рівня бортів 300-400мм, рівномірна. Маркований двома паралельними смугами по довжині вагону вапняним розчином. По ходу потягу з правої сторони над 6-7 люками воронкоподібне заглиблення розміром 2000мм х 1400мм х 1000мм в глибину вагону. Маркування порушено. На хребтові балці є сліди розсипання вантажу. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув в технічному відношенні несправний. В 7 люку відсутній запір люка, зазор між кришкою люка і вагоном 50мм.Обємна вага вантажу у документі не вказана. Напіввагон № 67843003 комісійно переважено на 150тн. електронних вагах ст.Сартана2 к-та ім.Ілліча з повною зупинкою вагону і виявлено невідповідність даних вказаних у залізничній накладній та фактичною вагою вантажу, а саме: по документу значиться: брутто - не зазначено, тара-22000 кг., нетто 69000 кг., а фактично: брутто - 88400кг, тара - 22000кг., нетто - 66400кг, що менше документу на 2600кг.

Вищевказаний комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за N 567/6855: зам.начальника станції Маріуполь-Сортувальний, комерційним агентом прийомоздавальни-ком вантажу та вагарем вантажоодержувача. Зазначено також, що завідуючого вантажним двором в штаті немає.

21.06.2014р. на станції Маріуполь-Сортировочний напіввагон № 67843003 згідно накладної №49673551 був виданий вантажоодержувачу з відміткою про складання комерційного акту.

За рахунком № 1111 від 30.06.2014 року (а.с. 10) ціна 1т кам'яного вугілля АС(6-13) становить 946,73 грн.(без врахування ПДВ).

Враховуючи вищенаведене і надані сторонами докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача виходячи з наступного:

Відповідно до приписів ст.307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Згідно з ч.2 ст.924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Частиною 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається із залізничної накладної, завантаження вантажу у напіввагон №67843003 здійснювалось відправником, а відповідно до вимог ч.3 ст. 308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обов'язку вантажовідправника підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування містяться і у ст.32 Статуту залізниць України, згідно з якою навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

Згідно абзацу 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р., встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Також пунктом 3 цих же Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що залізниця може не приймати вантаж до перевезення у разі відсутності або неналежного його маркування, а також у тарі, що не відповідає вимогам стандартів або інших нормативних документів.

Пунктом 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. № 542, передбачено, що з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Пунктом 3.8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Як вище встановлено судом, за даними накладної № 49231681 вантаж відправником розміщено і закріплено згідно гл.3,4,8гл1прил14СМГСр2пар3-5ТУ та відповідним чином було марковано двома паралельними смугами по всій довжині вагону. На станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагону не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.129 Статуту залізниць України, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, посвідчуються комерційними актами.

Факт нестачі вантажу підтверджено складеним залізницею комерційним актом № БН 720864/364, в якому зафіксовано, що вантаж був маркований двома паралельними смугами по всій довжині вагону вапняним розчином. Справа по ходу потягу над 6-7 люками воронкоподібне заглиблення розміром 2000мм х 1400мм х 1000мм в глибину вагону. Маркування порушено. На хребтові балці є сліди розсипання вантажу. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув в технічному відношенні несправний. В 7 люку відсутній запір люка, зазор між кришкою люка і вагоном 50мм. Отже наявність воронкоподібного заглиблення у вагоні та порушення маркування вантажу є ознаками втрати вантажу.

Наведене вище дає суду підстави вважати, що недостача виникла саме під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагону, вантажу, його маркування та кріплення у вагоні, залізницею на станції відправлення вантаж був прийнятий без зауважень, розсипання вантажу не було виявлено. Про наявність заглиблень та порушення маркування у вагонах залізницею станції відправлення зазначено не було, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у недостачі вантажу. Також ні на одній з попутних залізничних станцій від станції відправлення до станції Маріуполь-Сортувальний про протікання чи розсипання вантажу, наявність заглиблень чи претензій до напіввагону №67843003 або вантажу у цьому вагоні не зазначалось. Не містять матеріали справи і доказів непридатності напіввагону у комерційному відношенні. Отже прибуття вагону на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці з ознаками втрати вантажу, а саме: наявність заглиблень у напіввагоні та порушення маркування вантажу дає підстави вважати, що недостача вантажу сталась саме під час його перевезення.

За даних обставин твердження відповідача про вину відправника та невиконання ним вимог п.п. 4, 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу є безпідставними і такими, що не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Як зазначалось вище, статтями 110, 113, 114 Статуту залізниць України та ст.ст.306, 314, 315 Господарського кодексу України передбачено, що залізниця несе відповідальність за схоронність вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу і, як перевізник, відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних причин.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Судом розрахунок позивача перевірено та встановлено, що останнім вірно розрахована маса втраченого вантажу з урахуванням граничного розходження визначення цієї маси і норми природної втрати (2%), встановленої п.27 Правил видачі вантажів, затверд-жених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, яка становить 1220кг, а також вартість з ПДВ 1386,01 грн., виходячи з вартості однієї тони поставленого вугільного концентрату відповідно до рахунку №1111 від 30.06.2014р.

Доводи відповідача-1 спростовуються вищевикладеними обставинами та тим, що такі доводи суперечать п. 12.1 та п. 12.11 Правил технічної експлуатації залізниць України, якими заборонено допускати до руху в поїздах рухомий склад, що має несправності, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Згідно п.2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів. Крім того, ч.3 ст.32 Статуту залізниць України та п.4 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено обов'язок відправника підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку та захист навколишнього середовища, а не вагон. Відповідно ж до накладної №49673551 вантаж завантажено у вагон відправником; вантаж розміщено і закріплено згідно Схеми №01-08 СХ МТУ № МО 10/101 від 30.10.2008р.; на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагону не було, що за оцінкою суду свідчить про те, що відправником виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу. Заперечення залізниці про те, що недостача вантажу виникла внаслідок недотримання вантажовідправником вимог п.п.5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Мінтрансу України №542 від 20.08.2001 р., не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Заперечення залізниці щодо звільнення залізниці від відповідальності при здійсненні здвоєної операції спростовуються тим, що як свідчить пам'ятка про подавання вагонів №1322 від 17.06.2014р. спірний напіввагон передавався навантаженим. Натомість відсутні докази того, що при передачі відповідачу-2 спірного вагону були складені комерційні акти чи акти про технічний стан вагону або були якісь зауваження щодо стану цього вагону та вантажу у ньому. Залізниця не довела також належними та допустимими доказами, що завантаження вантажу відправником при здвоєній операції відбулось у непідготовлений, неочищений або несправний вагон(контейнер). Проте пам'ятка про забирання вагонів № 6696 від 18.06.2014р. свідчить, що спірний вагон був прийнятий залізницею до перевезення разом з іншими вагонами і доказів наявності будь-яких зауважень щодо напіввагону № 67843003 чи вантажу у ньому у відповідача-2 при прийманні його до перевезення не надано суду. Матеріалами справи підтверджується втрата вантажу саме під час перевезення. До того ж, якщо несправність спірного на піввагону міг бачити відправник, то при прийнятті цього напіввагону до перевезення цю несправність міг бачити і представник залізниці, який приймав вантаж до перевезення.

За приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та надати належні і допустимі докази. Відповідач не довів як того вимагає закон, що нестача вантажу виникли з незалежних від нього причин.

За таких обставин, у задоволенні позову відносно відповідача-2 слід відмовити, а позовні вимоги про стягнення з ДП "Донецька залізниця" на користь ПАТ "ММК ім. Ілліча" 1386грн.01 коп. збитків суд вважає документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи міру та ступень вини кожної із сторін, судові витрати присуджуються до стягнення з відповідача-1 на користь позивача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 110, 113, 114, 129 Статуту залізниць України, ст. ст.23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт", ст.ст.306, 314, 315 Господарського кодексу України, ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, м. Маріуполь, вул. Левченко,1, ) збитки у розмірі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 04.03.2015 р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.