РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 918/1578/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ на рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.14р. у справі № 918/1578/14 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача Комунального підприємства "Сарнитеплосервіс" Сарненської міської ради

про стягнення 1 336 595 грн. 39 коп. заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором на постачання природного газу

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовною заявою (а.с. 2-4) до Комунального підприємства «Сарнитеплосервіс» (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача: 1 039 646 грн. 95 коп. боргу, 122 291 грн. 13 коп. пені, інфляційних втрат в сумі 131 668 грн. 07 коп. та 42 989 грн. 24 коп. річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року (а.с. 80-83) з підстав, вказаних у цьому рішенні, позов задоволено частково. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 90 101грн. 16 коп. припинено. Стягнути з Відповідача на користь Позивача 949 345 грн. 78 коп. основного боргу, 80 000 грн. пені, 42 989 грн. 24 коп. трьох відсотків річних та 131 668 грн. 07 коп. інфляційних втрат. Також, даним судовим рішення покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 26 731 грн. 91 коп.. В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від було виправлено описку у рішенні суду від 22 грудня 2014 року, згідно котрої вірної слід рахувати заборгованість в сумі 949 545 грн. 79 коп..

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 88-97) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року скасувати в частині якою відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 36 687 грн. 34 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 36 687 грн. 34 коп. пені.

Апеляційна скарга Позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, Позивач як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України має застосовуватися лише у виняткових випадках, а оскільки такі виняткові випадки у Відповідача були відсутні, суд не мав права зменшувати розмір нарахованих пені та відстрочувати виконання даного рішення.

Ухвалою суду від 26 січня 2015 року (а.с. 87) апеляційну скаргу Позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 4 березня 2015 року.

Відповідач не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності частини 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду.

Представники Позивача та Відповідача в судове засідання від 4 березня 2015 року не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи Позивач та Відповідач належним чином повідомлений, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 108-109). Причини неявки свого представника Відповідач не повідомив. Жодних клопотань від Відповідача щодо відкладення розгляду справи до господарського суду апеляційної інстанції не надходило. Водночас, в ухвалі про прийняття апеляційної скарги до провадження відсутні вимоги щодо обов'язкової явки представників сторін.

Пунктами 3.9.1-3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 встановлено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України; у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевказане неявка Відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у справі матеріалами.

Водночас, в матеріалах справи міститься клопотання Позивача (а.с. 110-111), в котрому з підстав, висвітлених у даному клопотанні, Позивач просить відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи колегія суду дійшла висновку про його відхилення з врахуванням наступного.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком учасників апеляційного провадження, з урахуванням строків розгляду апеляційної скарги та приписи статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, і враховуючи те, що Позивач має право направити необмежену кількість представників для захисту власних інтересів в суді, в площинні того, що в матеріалах справи є апеляційна скарга, в котрій висвітлена позиція Позивача з приводу оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року по справі № 918/1578/14 залишити без змін. При цьому, суд виходив з наступного.

28 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 13/2713-БО-28 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір; а.с. 14-19).

За умовами пунктів 1.1-1.2 Договору, Позивач зобов'язався передати у власність Відповідача у 2013 році природний газ ввезений на митну територію України Позивачем, за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Відповідач зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього Договору; газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що Позивач передає Відповідачу з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року до 990 тис. куб. м., у тому числі по місяцях ( тис. куб. м.): січень - 208; лютий - 178; березень - 158; квітень - 39; жовтень - 60; листопад - 149; грудень 198.

Відповідно до пункту 2.3 Договору, за розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб. м), приведений до стандартних умов.

Умовами пункту 3.1 Договору визначено, що: Позивач передає газ Відповідачу у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Відповідача; право власності на газ переходить від Позивача до Відповідача в пунктах приймання-передачі; після переходу права власності на газ Відповідач несе ризики і бере на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно пункту 3.3 Договору: приймання-передача газу, переданого Позивачем Відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг споживання газу Відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів, обліку газу Відповідача.

Відповідно до умов пункту 3.4 Договору: не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу - газу, Відповідач зобов'язався надати Позивачу підписані та скріплені печатками Відповідача та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язався повернути Відповідачу та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта; акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що: кількість газу, яка подається Відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Відповідача та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15 липня 2010 року № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різнім категоріям споживачів".

Згідно пункту 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на природний газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

За умовами пункту 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 509 грн., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1 000 м3 природного газу 3 884 грн. 78 коп., крім того ПДВ - 20% - 776 грн. 96 коп., всього з ПДВ 4 661 грн. 74 коп..

Загальна вартість цього договору на дату укладення становить 3 845 932 грн. 20 коп., крім того ПДВ 769 186 грн. 44 коп..

Пунктом 6.1 Договору визначено, що: оплата за природний газ проводиться Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2 Договору, у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як визначено пунктом 11.1 Договору, Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частинні проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

До даного Договору укладено додаткову угоду № 1 від 15 липня 2013 року (а.с. 20) якою внесено зміни до пунктів 5.2 і 5.5 Договору та викладено його у наступній редакції: "До сплати за 1000 куб м. природного газу - 3 823 грн. 78 коп., крім того ПДВ-20 % - 764 грн. 76 коп., всього з ПДВ 4 588 грн. 54 коп."

Додаткову угоду підписано представниками та скріплено відбитками печаток Позивача та Відповідача.

Як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи, на виконання умов Договору Позивач у період з січня 2013 року по грудень 2013 року, поставив, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 004 646 грн. 95 коп., що підтверджується наступними доказами (а.с. 21-27): акт приймання-передачі природного газу у обсязі 102,072 тис. куб. м. за січень 2013 року на суму 475 932 грн. 71 коп; акт приймання-передачі природного газу у обсязі 71,035 тис. куб. м. за лютий 2013 року на суму 331 146 грн. 42 коп.;

акт приймання-передачі природного газу у обсязі 84,376 тис. куб. м. за березень 2013 року на суму 393 338 грн. 64 коп.; акт приймання-передачі природного газу у обсязі 28,523 тис. куб. м. за квітень 2013 року на суму 132 966 грн. 70 коп.; акт приймання-передачі природного газу у обсязі 31,210 тис. куб. м. за жовтень 2013 року на суму 143 208 грн. 22 коп.; акт приймання-передачі природного газу у обсязі 42,501 тис. куб. м. за листопад 2013 року на суму 195 017 грн. 38 коп.; акт приймання-передачі природного газу у обсязі 72,602 тис. куб. м. за грудень 2013 року на суму 333 136 грн. 88 коп..

Вищезазначені акти прийому-передачі природного газу підписані повноважними представниками та скріплені відбитками печаток Позивача та Відповідача.

Враховуючи те, що Відповідачем не здійснено оплату поставленого газу у строки передбачені Договором Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача 1 039 646 грн. 95 коп. боргу, 122 291 грн. 13 коп. пені, інфляційних втрат в сумі 131 668 грн. 07 коп. та 42 989 грн. 24 коп. річних за періоди згідно долученого розрахунку (а.с. 9-13).

Водночас, колегія суду зауважує, що як вбачається з наявних у справі доказів, заборгованість Відповідача перед Позивачем становила на момент звернення до суду 1 039 646 грн. 95 коп. (3 жовтня 2014 року), що підтверджується наявними в матеріалах доказами, а саме: актами прийому-передачі природного газу; рахунками на сплату вартості природного газу (послуг транспортування); випискою Позивача з операцій по Договору.

Однак, колегія суду звертає увагу на те, що після порушення провадження у даній справі (10 листопада 2014 року), Відповідачем меморальним ордером № 85745487 від 8 грудня 2014 року (а.с. 72) було погашено заборгованість за поставлений газ в сумі 87 148 грн. 78 коп. та меморальним ордером № 86102385 від 16 грудня 2014 року погашено заборгованість за поставлений газ в сумі 2 952 грн. 39 коп..

Отже, колегія суду констатує, що після сплати Позивачем вищевказаних сум, (що підтверджується наявним в матеріалах справи меморальними ордерами) сума основного боргу що підлягає стягненню за Договором зменшилася та стала становити 949 545 грн. 79 коп..

З врахуванням встановлених обставин, колегія суду дійшла наступних висновків.

Як наголошено в пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу україни), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань; визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів.

Колегія суду констатує, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи наведене, колегія суду дійшла до висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення основного боргу в частині 90 101 грн. 16 коп., а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно підпункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відповідно, колегія суду залишає без змін судове рішення в цій частині.

Поряд з тим, матеріалами справи підтверджується, що станом на час розгляду справи несплаченою залишилась сума в розмірі 949 545 грн. 78 коп..

Пунктом 6.1 Договору визначено, що: оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що: господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України: договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу дії частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищенаведене, на підставі пункту 6.1 Договору, статтей 525, 526, 610, 612 Цивільного кодексу України, заборгованість Відповідача станом на момент винесення оспорюваного рішення становила 949 545 грн. 79 коп. та підтверджена наявними у справі належними та допустимими доказами. Відповідно, вимоги Позивача щодо її стягнення є обґрунтованими, підставними і підлягають до задоволення.

Відповідно Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє позов Позивача в частині стягнення боргу в сумі 949 545 грн. 79 коп. та залишає судове рішення в цій частині без змін.

Крім суми основного боргу Позивач просив стягнути з Відповідача 42 989 грн. 24 коп. річних та 131 668 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

Колегія суду констатує, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем подано розрахунок річних та інфляційних (9-13), дослідивши котрий вбачається, що нарахування річних та інфляційних здійснено по кожному періоду наявності заборгованості з урахуванням розміру боргу за вказаний період.

Колегія суду проаналізувавши поданий Позивачем розрахунок (а.с. 9-13), вважає його обґрунтованим та підставним, а відтак приходить до висновку, щодо задоволення позову в частині стягнення з Позивача 42 989 грн. 24 коп. річних та 131 668 грн. 07 коп. інфляційних втрат. Відповідно, місцевим господарським судом задоволено позов в цій частині саме у визначеній Позивачем в позовній заяві сумах річних та інфляційних.

Відповідно Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду щодо задоволення даних вимог без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача 122 291 грн. 13 коп. пені, то колегія суду зауважує наступне.

Відповідно до пункту 7.2 Договору: у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд зауважує, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

В силу дії частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено: якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; при цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, Відповідачем, відповідно до статті 83 Господарського процесуального України, подано клопотання про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій (а.с. 69-71).

Розглянувши дане клопотання місцевим господарським судом було зменшено розмір пені на 65 %, тобто до 80 000 грн., в зв'язку з чим колегія суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; при цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З врахуванням наведеного, колегія суду констатує те, що якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені колегією суддів приймається до уваги майновий стан Відповідача (звіт про фінансові результати за 2013 рік, звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року; а.с. 57-60), ступінь виконання Відповідачем взятого на себе зобов'язання по сплаті заборгованості (станом на день розгляду справи в суді першої інстанції борг Відповідачем сплачено частково).

Окрім того, приймаючи таке рішення колегією суду приймається до уваги також і майновий стан Позивача з врахуванням негативних наслідків, котрі можуть бути спричинені неналежним виконанням Відповідачем свого зобов'язання по Договору.

Відтак, проаналізувавши зменшення розміру пені, проведене місцевим господарським судом, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку (з урахуванням обставин, наведених господарським судом Рівненської області, в своєму рішенні), що виходячи із принципу розумності і співрозмірності, у даному випадку (з урахуванням часткового погашення Відповідачем суми заборгованості та вжиття усіх можливих заходів до виконання зобов'язання; з урахуванням того, що своєчасна несплата суми боргу пов'язана з невідшкодуванням державою (засновником Позивача) різниці в тарифах, що значно перевищують суму заборгованості, що підтверджене доданими до клопотання доказами з урахуванням важкого матеріального становища, що підтверджено відповідними документами) є підставою для зменшення розміру нарахованої пені до 80 000 грн. (на 65 %).

Відповідно апеляційний господарський суд залишає рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Водночас, доводи Позивача, висвітлені у апеляційній скарзі є безпідставними, спростовуються усім вищевказаним у даній судовій постанові і до уваги судом не беруться.

Враховуючи усе вищевказане, на основі статтей 525, 526, 625 Цивільного кодексу України колегія апеляційного господарського суду задовольняє позовні вимоги Позивача у вищенаведених розмірах.

З огляду на усе вищевисвітлене у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року в справі № 918/1578/14 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 918/1578/14 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.