ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Справа № 910/9283/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коробенка Г.П.

суддів Прокопанич Г.К.

Шаргала В.І.

за участю представників:

Прокурора: від Генеральної прокуратури України - Савицької О.В., посв. № 015589 від 13.03.2013 року;

Позивача -1: Ярошенко Н.Ю., дов. № 7494/15/14-14 від 19.12.2014 року;

Позивача -2: Гостищевої Н.В., дов. № 01-22/6-105 від 17.01.2015 року;

Відповідача: Повара О.М., дов. № б/н від 05.01.2015 року;

розглянувши касаційні скарги заступника прокурора Київської області та державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року

у справі № 910/9283/14 господарського суду міста Києва

за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі - 1) Міністерства інфраструктури України

2) державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

про стягнення заборгованості в сумі 145 258 908, 13 грн.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року перший заступник прокурора Київської області, виступаючи в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", просив (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04.08.2014 року) (т. 2, а.с. 105-109) стягнути з відповідача 142 411 658,81 грн. основного боргу, 6 888 267,36 грн. пені, 6 719 319,95 грн. інфляційних втрат, 1 142 775,51 грн. 3% річних (т. 1, а.с. 3-7).

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" своїх зобов'язань за договором у вигляді додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 до Стандартної угоди про наземне обслуговування від січня 2004 року про надання наземного обслуговування літаків щодо оплати наданих послуг.

Клопотанням від 11.06.2014 року приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія"Міжнародні авіалінії України" просило припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та направити сторони до арбітражу м. Цюріх (Швейцарія) (т. 1, а.с. 118-123).

У клопотанні від 26.08.2014 року державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" визначило, що заборгованість відповідача становить 130 508 545,31 грн. основного боргу, 6 888 267,36 пені, 1 142 775,51 грн. 3 % річних, 6 719 319,95 грн. інфляційних втрат (т. 3, а.с. 1-3).

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року (головуючий Марченко О.В., судді Васильченко Т.В., Нечай О.В.) у задоволенні позову відмовлено (т. 5, а.с. 78-88).

Судовий акт мотивовано відсутністю заборгованості відповідача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року (головуючий Федорчук Р.В., судді Лобань О.І., Майданевич А.Г.) рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року скасовано, провадження у справі припинено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 5, а.с. 229-237).

Оскаржений судовий акт мотивовано посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з наявністю арбітражного застереження.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просив постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційної інстанції (т. 6, а.с. 4-6).

Також не погодившись з прийнятими апеляційною інстанцією судовим рішенням, державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просило оскаржений судовий акт скасувати в частині припинення провадження у справі та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову про стягнення 130 508 545,31 грн. основного боргу, 6 888 267,36 грн. пені, 1 142 775,51 грн. 3% річних, 6 719 319,95 грн. інфляційних втрат та покласти на відповідача судові витрати (т. 6, а.с. 15-28).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.02.2015 року касаційні скарги заступника прокурора Київської області та державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.03.2015 року (т. 6, а.с. 2-3).

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши прокурора, представників сторін, обговоривши доводи касаційних скарг, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.06.2009 між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (надалі - обслуговуюча компанія) та приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (надалі - перевізник) було укладено договір про наземне обслуговування у вигляді додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 до Стандартної угоди про наземне обслуговування (СУНО) від січня 2004 року (т. 1, а.с. 15-18).

Договір складено відповідно до спрощеної процедури, згідно якої сторони погодили, що умови Основної Угоди та Додатку А до Стандартної угоди про наземне обслуговування від січня 2004 року, що опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту застосовуються так, наче ці умови були повністю повторені у цьому договорі, а також сторони підтвердили, що умови Основної Угоди та Додатку А їм відомі.

Сторонами до договору вносились численні зміни та доповнення.

Відповідно до під-параграфу 5.1 параграфу 5 договору в редакції додаткової угоди № 26 від 08.02.2013 року, умови якої застосовуються до відносин між сторонами, що виникли з 01.01.2013 року, перевізник здійснює оплату наземного обслуговування, аеропортових зборів, додаткових послуг, надання місць для базування повітряних суден за місяць двома частинами. Оплата здійснюється на підставі рахунків, які виставляються за період з 01-15 числа поточного місяця до 20 числа та за період з 16 по 31 число поточного місяця до 5 числа місяця, що настає за звітним.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 81 Повітряного кодексу України розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів і рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації.

Пунктом 3.3 Аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів у державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2008 року № 337 (з змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 21 липня 2010 року N 504, наказом Міністерства інфраструктури України від 19 грудня 2012 року N 745) з метою стимулювання авіакомпаній як комерційних партнерів аеропорту за рішенням керівника аеропорту до ставок аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосовуватись знижувальні коефіцієнти до 0,2, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що додатковими угодами № 29 та № 30 до договору сторони погодили застосування знижувальних коефіцієнтів (знижок) до передбачених договором послуг з наземного обслуговування, додаткових та спеціальних послуг, послуг з базування повітряних суден, аеропортових зборів з 01.01.2013 року по 31.01.2014 року за угодою № 29, а з 01.02.2014 за угодою № 30.

Всупереч положенням додаткової угоди № 29 до договору, що застосовувалась до відносин сторін з 01.01.2013 року по 31.01.2014 року обслуговуюча компанія не надавала відповідачу знижок до вартості послуг з наземного обслуговування, додаткових та спеціальних послуг, послуг з базування повітряних суден, аеропортових зборів, внаслідок чого перевізник надмірно сплатив на користь державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" суму неврахованих останнім знижок у розмірі 122 958 374,81 грн.

Судами також встановлено, що вартість послуг, наданих перевізнику у періоду з 01.01.2014 року по 31.05.2014 року з урахуванням знижувальних коефіцієнтів становить 120 089 799,46 грн., з яких відповідачем сплачено 57 594 065,15 грн.

Відповідно до під-параграфів 5.13, 5.14 параграфу 5 договору в редакції додаткових угод № 29 та № 30 сума зменшення вартості послуг з наземного обслуговування повітряних суден, додаткових та спеціальних послуг, послуг з базування повітряних суден, аеропортових зборів, які сплачені перевізником без врахування знижувальних коефіцієнтів є сумою переплати, яка підлягає зарахуванню на підставі письмової заяви відповідача в рахунок інших зобов'язань перевізника перед обслуговуюча компанія.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач направив державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" лист від 30.07.2014 року № 1.1.18-314 про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 62 495 734,31 грн. переплати за Стандартною угодою ІАТА за період з 01.01.2013 року по 31.01.2014 року в рахунок оплати рахунків-фактур обслуговуючої компанії, виставлених за період січень-травень 2014 року.

Місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з відсутністю заборгованості відповідача перед державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" за надані впродовж січня-травня 2014 року послуги з огляду на зарахування зустрічних однорідних вимог та, відповідно, відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до під-параграфу 7.1 параграфу 7 договору в редакції додаткової угоди № 30 незважаючи на ст. 9 Основної угоди сторони домовились, що спори, розбіжності чи вимоги, які виникають між сторонами з договору або у зв'язку з ним, у тому числі, що стосуються його дійсності, недійсності, порушення, зміни чи розірвання, підлягають розгляду та вирішенню в арбітражі м. Цюріх (Швейцарія) згідно з Швейцарським регламентом Міжнародного Арбітражу Арбітражного інституту Торгових Палат Швейцарії, що діє на момент звернення до арбітражу.

Пунктом 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.03.2009 року № 01-08/163 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражною є угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні, яка укладається у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Наявність такої угоди унеможливлює вирішення спору у господарському суді, оскільки сторони домовилися про вирішення спору іншим органом.

Водночас згідно з пунктом 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958) і частиною першою статті 8 названого Закону суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З'ясування обставин, пов'язаних з недійсністю арбітражної угоди, втратою нею чинності або з неможливістю її виконання, може бути здійснене господарським судом лише за результатами судового розгляду, проведеного в установленому законом порядку. Тому за наявності арбітражної угоди суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК України, але має прийняти її до розгляду, а в разі відсутності зазначених обставин - припинити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 названого Кодексу. Якщо ж такі обставини буде встановлено, то справа підлягає розглядові по суті.

Апеляційною інстанцією встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2014 року, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2014 року провадження у справі № 910/9273/14 за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про визнання недійсним договору у вигляді додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 до Стандартної угоди про наземне обслуговування від січня 2004 року про надання наземного обслуговування літаків укладеного 01.06.2009 року, у тому числі внесене додатковою угодою № 30 арбітражне застереження припинено та сторони направлені до арбітражу.

Судовими рішеннями у справі № 910/9273/14 встановлено, що приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" є підприємством з іноземними інвестиціями, спір якого з іншим суб'єктом права України, незалежно від характеру спірних правовідносин, може бути передано сторонами на розгляд та вирішення до міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, встановлені господарськими судами при вирішенні справи № 910/9273/14 обставини щодо можливості застосування наявного у договорі в редакції угоди № 30 арбітражного застереження не потребують доказування при вирішенні справи № 910/9283/14 з огляду на положення ст. 35 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи те, що приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" до подання своєї першої заяви по суті спору подало до господарському суду міста Києва клопотання про припинення провадження у справі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З врахуванням вищенаведеного підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції, якою було правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, відсутні.

Доводи касаційної скарги державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про безпідставне застосування умов додаткової угоди № 29 до спірних правовідносин слід зазначити наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 23.07.2013 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 12.03.2014 року у справі № 910/9099/13 встановлено, що державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" підготувало, підписало та надало приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" проект додаткової угоди № 29 для погодження, яка останнім була підписана з протоколом розбіжностей, який був надісланий державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Господарськими судами у справі № 910/9099/13 враховуючи, що державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", будучи монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), не передало до суду розбіжності, що залишились неврегульованими між сторонами у зв'язку з отриманням протоколу розбіжностей в порядку, встановленому ч. 7 ст. 181 ГК України, встановлено, що державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" прийняло пропозиції приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" до проекту додаткової угоди № 29 до додатку (договору) В 1.1/02.1.1-23.9-7.

Крім того, апеляційною інстанцією зазначено, що рішенням господарського суду міста Києва від 18.06.2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2014 року у справі № 910/8994/13 встановлено, що між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" укладено угоду № 29 в редакції протоколу розбіжностей приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України".

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, встановлені господарськими судами при вирішенні справ № 910/9099/13 та № 910/8994/13 обставини щодо укладення додаткової угоди № 29 до додатку (договору) В 1.1/02.1.1-23.9-7 в редакції протоколу розбіжностей приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" не потребують доказування при вирішенні даної справи.

Інші доводи заявників касаційних скарг спростовуються висновками суду апеляційної інстанції та фактично стосуються переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Касаційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року у справі № 910/9283/14 залишити в силі.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді: Г.К. Прокопанич

В.І. Шаргало