РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015Справа №910/28783/14

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Деркач Інна Володимирівна
простягнення 3917,86 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Кірсанова К.О. - представник
від відповідача Андрієнко Ю.А. - представник
від третьої особине з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 3917,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №68649Га/11зп від 14.12.2011 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Honda, державний номер АР2517ВК, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Geely, державний номер АР1154СІ, яким скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8198060, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 309,27 грн, 3% річних у розмірі 66,54 грн та інфляційних втрат у розмірі 475,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/28783/14, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Деркач Інну Володимирівну та призначено розгляд справи на 21.01.2015.

15.01.2015 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що позивач як особа, яка має право на виплату страхового відшкодування, не звертався до відповідача протягом року, що за твердженням позивача, з огляду на положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 розгляд справи було відкладено на 12.02.2015.

В судове засідання, призначене на 12.02.2015 представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2011 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та Ратушняк Наталією Петрівною (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №68649Га/11зп (надалі - «Договір»), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Honda, державний номер АР2517ВК, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП. Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

19.11.2012 о 15 год 45 хв на вул. Щасливій в м. Запоріжжі сталася ДТП, а саме: Деркач І.В., керуючи автомобілем Geely, державний номер АР1154СІ, рухаючись заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Honda, державний номер АР2517ВК, чим було спричинено механічні пошкодження обом автомобілям.

ДТП сталася в результаті порушення Деркач І.В. Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2012 у справі №0814/13322/2012, відповідно до якої Деркач І.В. визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №1.002.12.05765/VESKO34343 від 06.12.2012, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та на підставі заяви страхувальника від 20.11.2012 позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у розмірі 3566,71 грн на поточний рахунок виконавця робіт ТОВ «Макфорт», що підтверджується платіжним дорученням № ДП00015113 від 07.12.2012.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло в межах суми у розмірі 3566,71 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2012 у справі №0814/13322/2012 вбачається, що транспортний засіб - Geely, державний номер АР1154СІ, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Honda, державний номер АР2517ВК, знаходився під керуванням Деркач І.В.

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Geely, державний номер АР1154СІ, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Geely, державний номер АР1154СІ, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8198060.

Вказаним договором (поліс №АВ/8198060) передбачено, що франшиза становить 500,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент скоєння ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до рахунку-фактури №АС-0853 від 21.11.2012, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Макфорт», фактична вартість ремонту автомобіля Honda, державний номер АР2517ВК, становить 4121,11 грн, а позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 3566,71 грн.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 наведеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З огляду на викладене, страхове відшкодування за полісом №АВ/8198060 підлягає зменшенню на 500,00 грн (сума фораншизи).

Листом № СУ/34343/2 від 29.11.2013, до якого були додані документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до відповідача з заявою відшкодувати шкоду, заподіяну в результаті ДТП у розмірі 3066,71 грн.

Вказаний лист (вимогу) було отримано відповідачем 16.12.2013, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №920.

Враховуючи визначені полісом №АВ/8198060 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, відповідач був зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 3066,71 грн (3566,71 грн - 500,00 грн франшизи за полісом) у строк до 16.03.2014 включно.

З приводу заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем у зв'язку з неподанням позивачем або потерпілою особою заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту настання страхового випадку, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, такою підставою є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однак суд зазначає, що за своєю правовою природою договір страхування цивільно-правової відповідальності є договором на користь третьої особи (вигодонабувача) - особи, якій було завдано шкоди внаслідок ДТП з вини страхувальника за цим договором. Потерпіла особа є кредитором у деліктних правовідносинах, які виникли внаслідок завдання їй позадоговірної шкоди, та, водночас, є вигодонабувачем за договором страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, право вимоги до страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності щодо здійснення страхового відшкодування виникає у особи, якій завдано шкоди, з моменту ДТП. Умови та порядок виконання обов'язку страховика щодо здійснення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначено договором та законом, відповідно до яких передбачено правові наслідки неподання потерпілою особою (іншою особою, яка має право на страхову виплату) заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту ДТП, а саме, право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування. По суті, законом встановлюється обов'язок третьої особи щодо подання вказаної заяви, у зв'язку з невиконанням якого третя особа позбавляється права на отримання страхового відшкодування. Водночас, зобов'язання, яке виникає з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не може породжувати обов'язків для третьої особи (вигодонабувача) - потерпілої особи, з огляду на норму ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України. Обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування є безумовним у випадку завдання шкоди третій особі внаслідок настання страхового випадку з вини застрахованої особи та не може залежати від подання потерпілою особою заяви про виплату страхового відшкодування протягом певного строку. Так само, право вимоги щодо виплати страхового відшкодування, яке має потерпіла особа, є безумовним майновим правом, яке виникає з моменту скоєння ДТП.

З огляду на положення норм ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Так як цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду, застрахована, то відбувається переведення боргу та до страховика за цим договором переходить обов'язок щодо відшкодування такої шкоди в межах страхової суми та з урахуванням франшизи. Отже, при укладенні договору обов'язкового страхування страхувальник розраховує саме на те, що шкода, завдана ним, буде відшкодована страховиком, і договором не ставиться виконання обов'язку страховика в залежність від строку подання заяви потерпілою особою на виплату страхового відшкодування та як наслідку виникнення обов'язку страхувальника відшкодувати завдану ним шкоду самостійно. При цьому, особа, якій завдано шкоди, не може бути позбавлена гарантованого їй законом (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України) права на відшкодування шкоди.

Таким чином, потерпіла особа, так само як і позивач (страховик за договором майнового страхування), який здійснив страхову виплату за договором добровільного страхування майна на користь потерпілої особи, та до якого перейшло право вимоги потерпілої особи до відповідача за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не зобов'язані звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду в межах строків позовної давності.

За таких обставин, посилання відповідача на приписи п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом, суд вважає безпідставним, оскільки право особи на звернення до суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу не може бути обмежене законом та іншими нормативно-правовими актами.

Встановлення обов'язку щодо подання заяви на виплату страхового відшкодування для третьої особи (потерпілої або страховика, до якого перейшло право вимоги у зв'язку із здійсненням страхової виплати за договором добровільного страхування майна) та встановлення підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з пропуском строку для її подання суперечить нормам ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, загальним принципам обов'язковості відшкодування шкоди і функціональному призначенню інституту обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 3066,71 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 309,27 грн (нараховану за період прострочення з 17.03.2014 по 16.09.2014), 3% річних у розмірі 66,54 грн (за період з 17.03.2014 по 05.12.2014) та інфляційних втрат у розмірі 475,34 грн (за період з 17.03.2014 по 05.12.2014).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений законодавством строк (до 16.03.2014 включно) свого зобов'язання по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення грошового зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем свого зобов'язання щодо виплати позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 3066,71 грн виконано не було, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 309,27 грн (за період з 17.03.2014 по 16.09.2014), 3% річних у розмірі 66,54 грн (за період з 17.03.2014 по 05.12.2014) та інфляційних втрат у розмірі 475,34 грн (за період з 17.03.2014 по 05.12.2014) є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04073, м.Київ, пров. Балтійський, будинок 20, ідентифікаційний код 22229921) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) суму страхового відшкодування у розмірі 3066 (три тисячі шістдесят шість) грн 71 коп., пеню у розмірі 309 (триста дев'ять) грн 27 коп., 3% річних у розмірі 66 (шістдесят шість) грн 54 коп., інфляційні втрати у розмірі 475 (чотириста сімдесят п'ять) грн 34 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.03.2015.

Суддя Ю.М. Смирнова