ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа № 920/475/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Камишева Л.М., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Колесник О.В. - дов. № 5 від 19.01.2015р.,

відповідача - Гурнак С.О. - дов. № 25 від 13.10.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №517С/1-9) на рішення господарського суду Сумської області від 09.12.2014 р. у справі № 920/475/14,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт", м. Суми,

до Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради, м. Суми,

про стягнення 993 467,45 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 09.12.2014 р. (головуючий суддя Джепа Ю.А., суддя Котельницька В.Л., суддя Левченко П.І.) в частині стягнення основного боргу за технічне обслуговування ліфтів у сумі 778784,56 грн., пені у розмірі 13730,08 грн., річних у розмірі 3168,47 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу провадження у справі припинено згідно з п. 4 ст. 80 ГПК України. Позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" 194000,00 грн. заборгованості за диспетчерське обслуговування ліфтів, 17167,66 грн. пені, 4807,48 грн. 3 % річних, 33174,00 грн. інфляційних втрат, 4982,98 грн. витрати по сплаті судового збору.

Відповідач, КП "Сумижитло" Сумської міської ради, з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 09.12.2014р. в частині стягнення з Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" 194000,00 грн. заборгованості за диспетчерське обслуговування ліфтів, 17167,66 грн. пені, 4807,48 грн. 3 % річних, 33174,00 грн. інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Позивач, ТОВ "УкрСумиліфт", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 09.12.2014р. - без змін. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та у відзиві на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.02.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" та Комунальним підприємством "Сумижитло" Сумської міської ради було укладено договір підряду № 2, згідно з п. 1.1 якого позивач приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об'єктах відповідача, визначених додатком 1 до договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

У грудні 2013 р. - січні 2014 р. ТОВ "УкрСумиліфт", як підрядник, виконував роботи по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об'єктах відповідача, визначених додатковими договорами № 8 від 25.06.2013 р. та № 9 від 03.09.2013 р. до договору підряду № 2 від 01.02.2012 р.

У зв'язку з порушенням взятих на себе договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт у КП "Сумижитло" СМР перед ТОВ "УкрСумиліфт" за грудень 2013 р. - січень 2014 р. сформувалася заборгованість у розмірі 778 784,56 грн.

При цьому, позивач відмовився у повному обсязі від позовних вимог, заявлених по стягненню заборгованості згідно договору підряду № 2 від 01.02.2012 р., а саме від стягнення основного боргу за технічне обслуговування ліфтів у сумі 778 784,56 грн., пені у розмірі 13 730,08 грн., річних у розмірі 3 168,47 грн.

Суд першої інстанції правомірно прийняв відмову від позову в цій частині і відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України провадження у справі в цій частині позовних вимог припинив.

Як свідчать матеріали справи, 04.06.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" та Комунальним підприємством "Сумижитло" Сумської міської ради було укладено договір підряду № 300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів, згідно з п. 1.1 якого, позивач, як підрядник, зобов'язувався на власний ризик за дорученням відповідача та у відповідності з вимогами цього договору виконати роботи з диспетчерського обслуговування, зі встановленим додатком № 1 до договору переліком будинків, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити виконані роботи у розмірах, встановлених додатком № 2 до договору. Згідно п. 9.1 договір діє до 04 червня 2014 р.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що замовник (відповідач) протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання актів виконаних робіт оплачує виконані підрядником (позивачем) роботи шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

Матеріалами справи підтверджується, що у встановлений п. 4.1. договору строк підрядником до п'ятого числа кожного місяця складалися акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) та направлялися на адресу замовника.

Так, акти виконаних робіт за грудень 2013 р. по договорам підряду були надані нарочно по два екземпляри для підписання директору Замовника КП "Сумижитло" СМР, проте, отримано відмову. 30.12.2013 р. по два екземпляри актів виконаних робіт були направлені на адресу замовника супровідним листом № 425 від 30.12.2013 р. цінною кореспонденцією з описом вкладень. Однак, зазначена цінна кореспонденція була повернута поштовим відділенням на адресу позивача 03.02.2014 р. у зв'язку з відмовою адресата від її отримання. Акти виконаних робіт за січень 2014 р. по вищевказаним договорам підряду були також вчасно складені та надані для підписання керівнику замовника, проте, як і попереднього місяця керівником КП "Сумижитло" СМР не підписані. 30.02.2014 р. акти виконаних робіт за січень 2014 р. по два екземпляри кожного були направлені на адресу замовника супровідним листом № 26 від 03.02.2014 року цінною кореспонденцією з описом вкладень. Дана кореспонденція також повернулася на адресу позивача 07.03.2014 р. у зв'язку з відмовою адресата від її отримання.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 654 Цивільного кодексу України передбачає, що зміна або розірвання вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Пунктом 7.3. договору підряду № 2 від 01.02.2012 р. в редакції додаткового договору від 01.03.2012 р. замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, письмово попередивши про такий намір за 15 календарних днів.

Пунктом 9.3. договору підряду № 300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів від 04.06.2013 р. передбачена можливість дострокового розірвання договору з попередженням іншої сторони не менше ніж за 60 календарних днів або за згодою сторін.

Як під час справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції відповідач стверджує про факт дострокового розірвання договору підряду № 300 від 04.06.2013 р., який пов'язаний з попередженням ТОВ "УкрСумиліфт" про дострокове розірвання договору підряду № 2 від 01.02.2012 р.

Дане твердження є помилковим, оскільки даний факт спростований постановами Харківського апеляційного господарського суду по справі № 920/1958/13 та по справі № 920/135/14 від 16.04.2014 р. Постановою Вищого господарського суду України по справі № 920/135/14 від 16.07.2014 р. з КП "Сумижитло" на користь ТОВ "УкрСумиліфт" стягнуто заборгованість за листопад 2014 р. по договору № 300 від 04.06.2013 р.

Відповідачем не надано суду жодних доказів та жодних листів, які б містили належне обґрунтування підстав для розірвання договору, чи свідчили б про наявність умов передбачених п. 2.4.6., 2.4.7., 2.4.8. договору № 300 від 04.06.2013 р., а також, надіслання проектів угод про дострокове розірвання вищевказаного договору на адресу ТОВ "УкрСумиліфт".

Судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідачем залишені поза увагою приписи ст. 654 Цивільного кодексу України. Також, відповідачем залишено поза увагою те, що акти виконаних робіт направлені підрядником за належною адресою, замовником не виявлено жодних відступів у роботі, допущених підрядником і не заявлено йому про це, на адресу підрядника не надійшло жодної вмотивованої відмови від підписання актів виконаних робіт.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем виконано роботи відповідно до договору підряду № 300 від 04.06.2013 р. загальною вартістю 194 000,00 грн. у грудні 2013 р. - січні 2014 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач, в свою чергу, порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив в повному обсязі вартість виконаних робіт, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з грудня 2014 р. по січень 2014 р. в сумі 194 000,00 грн., яка правомірно була стягнута судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.

Посилання апелянта на той факт, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що вартість послуг з обслуговування систем диспетчеризації, зазначена в додатку до договору № 300 від 04.06.2013 р., економічно не обґрунтована, що є порушенням ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є неправомірними, оскільки ця вартість була узгоджена сторонами, а згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 610 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002 р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

На підставі п. 6.5 договору відповідачу нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати наданих послуг, загальною сумою 17 167,66 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Відповідачу нараховано 3% річних в сумі 4 807,48 грн. та 33 174,00 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши надані позивачем вищевказані розрахунки пені, 35 річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 17 167,66 грн. пені, 4 807,48 грн. 3 % річних, 33 174,00 грн. інфляційних втрат.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Сумської області від 09.12.2014 р. у справі № 920/475/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Сумської області від 09.12.2014 р. у справі № 920/475/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.02.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Тихий П.В.