ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р.Справа № 915/1712/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів Савицького Я.Ф., Головея В.М.

(склад судової колегії сформовано відповідно до розпорядження № 17 від 13.01.2015 року)

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 04.03.2015 року:

від позивача: Кривий І.В, за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Океан»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.12.2014 року

по справі № 915/1712/14

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Южмормонтаж"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Океан»

про стягнення 63985,83 грн. В судовому засіданні 04.03.2015 року згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Южмормонтаж» (далі - позивач, ПАТ «Южмормонтаж») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Океан» (далі відповідач, ТОВ «Океан») про стягнення 63985,83 грн., яка складається з суми основного боргу 50100,00 грн., пені 5843,94 грн., індексу інфляції 7240,62 грн. та 801,27 грн. 3% річних, що утворились внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору виконання підрядних робіт № 60200-2 від 19.03.2014 року по виконанню роботи з установки на постійний підкрановий шлях портального крану «Марабу» № 2, реєстраційний № 5129, інвентарний № 48504.

В правове обґрунтування позивач послався на умови укладеного між сторонами договору та вимоги ст. ст. 509, 526, 530, 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.12.2014 року по справі № 915/1712/14 (суддя Алексєєв А.П.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Завод Океан" на користь ПАТ "Южмормонтаж" грошові кошти в розмірі 58141,89 грн., з яких: основний борг - 50100 грн., 3% річних - 801,27 грн., інфляційні втрати - 7240,62 грн., а також судовий збір в розмірі 1827 грн. В частині стягнення пені в розмірі 5843,94 грн. відмовлено.

Судове рішення вмотивовано частковою доведеністю позивачем своїх вимог з посиланням на умови договору, укладеного між сторонами та ст. ст. 509, 526, 610, 611, 625, 629 ЦК України ст. ст. 193, 230, ГК України.

Не погодившись з рішенням суду від 01.12.2014 року, ТОВ «Завод Океан» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та прийняти нове.

Скаржник вважає що рішення суду від 01.12.2014 року прийнято з порушенням норм матеріального права. Серед доводів апеляційної скарги наводить наступні: - приймаючи рішення від 01.12.2014 року, господарським судом невірно застосовано положення листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»; - суд невірно здійснив нарахування інфляційних втрат.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність ним висновків суду, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як свідчать матеріли справи та підтверджено в ході апеляційного перегляду, 19.03.2014 року між сторонами укладено договір виконання підрядних робіт № 60200-2, відповідно до пункту 1.1 якого ПАТ «Южмормонтаж» (підрядник) за дорученням ТОВ «Океан» (замовника) прийняв на себе зобов'язання виконати роботи з установки на постійний підкрановий шлях портального крану «Марабу».

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору сторони узгодили, що датою початку виконання робіт вважається дата підписання сторонами акту приймання крана для установки на підкрановий шлях, а датою закінчення робіт вважається дата підписання сторонами акту приймання-здачі виконаних робіт. Строк виконання робіт - десять робочих днів.

Пунктом 3.1 договору визначено вартість робіт за даним договором, яка склала 103000 грн. з урахуванням ПДВ в розмірі 17166,67 грн.

Договір діє з моменту його оформлення сторонами і до 31.12.2014 року, а в частині виконання грошових зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору замовник (відповідач у справі) має право доручити підряднику (позивач у справі) виконання додаткових робіт, а підрядник має право виконати додаткові роботи по заявці замовника після узгодження сторонами обсягів, вартості і строків виконання додаткових робіт. Виконання додаткових робіт оформляється додатковою угодою до договору. Строки виконання робіт, зазначені в п. 2.2 договору, продовжуються на строк виконання додаткових робіт.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що строк виконання робіт становить 10 робочих днів.

На підставі п. 1.2 діючого договору, 26.03.2014 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до договору.

Пунктом 1 додаткової угоди до договору встановлено, що позивач за завданням відповідача взяв на себе зобов'язання виконати додаткові роботи з ремонту металоконструкцій двох балансирів портального крану.

Пунктом 3 додаткової угоди сторони встановили строк виконання додаткових робіт за додатковою угодою, який становить 5 робочих днів з моменту підписання додаткової угоди.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди до договору загальна вартість додаткових робіт в рамках цієї угоди склала 8000 грн., в т.ч. ПДВ 1333,33 грн.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 3.2 договору сторони узгодили, що перед початком проведення ремонтних робіт відповідач перераховує на розрахунковий рахунок позивача аванс в розмірі 30%, що складає 30900 грн.

На виконання умов договору 18.03.2014 року позивач виставив відповідачу рахунок № СФ-0000010 на суму 30900 грн. (аванс), яку відповідач за умовами п. 3.2 договору сплатив в повному обсязі 01.04.2014 року, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3.5 договору, оплата за виконані роботи проводиться відповідачем на підставі акту приймання-здачі виконаних робіт на протязі 5 банківських днів від дати підписання сторонами договору акту приймання-здачі виконаних робіт.

На виконання умов п. 3.5 договору 04.04.2014 року між сторонами підписані акти приймання-здачі виконаних робіт: №19 60200-2-01 на суму 103000 грн.; №20 60200-2-02 на суму 8000 грн.

04.04.2014 року відповідачу були виставлені рахунки № СФ-0000018 на суму 72100 грн. та № СФ-0000019 на суму 8000 грн.

Як зазначив позивач в позовній заяві, сума до сплати станом на 14.04.2014 року за договором, з урахуванням проведеного авансового платежу 01.04.2014 року, становила 80100 грн.

Таким чином, прострочення оплати за умовами п. 3.5 договору наступило з 14.04.2014 року по 24.04.2014 року (включно) на суму 80100 грн., період якого складає 11 днів.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема, банківською випискою, що 25.04.2014 року відповідачем було частково сплачено за виконані роботи за актами в розмірі 30000 грн., відтак, відповідач за виконані роботи за договором з урахуванням часткової оплати заборгував 50100 грн. і прострочення оплати боргу з 26.04.2014 року по 19.10.2014 року (включно) за актами складає 78 днів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в сумі 50100,00 грн. основного боргу, які є обргунтованими та доведеними належними та допустимими доказами.

Стосовно нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Підставами нарахування пені позивач зазначив умови п. 4.7 договору, відповідно до якого при прострочці оплати за актами виконаних робіт, визначеної п. 3.2 договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплати за кожен день прострочення.

На підставі наведеного позивачем нараховано за період прострочення з 14.04.2014 року по 24.04.2014 року на суму 80100 грн. та за період з 26.04.2014 року по 19.10.2014 року пеню у розмірі 5843,94 грн.

Проте, як свідчать матеріали справи та зазначено судом першої інстанції, відповідно до пункту 3.2 договору сторонами узгоджено порядок сплати авансу, який відповідачем дотримано у встановлені строки, а саме 01.04.2014 року сплачено 30900, грн.. авансового платежу, що підтверджується банківською випискою.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції підставно відмовлено позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 5843,94 грн., оскільки не встановлено порушення відповідачем умов п. 3.2 договору.

Судом апеляційної інстанції перевірено законність та правильність розрахунку 3% річних, який є доведеним позивачем та підтверджений відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи.

Щодо нарахування суми втрат від інфляції, колегія суддів вказує наступне.

Місцевий господарський суд, здійснивши власний розрахунок втрат від інфляції, встановив, що їх розмір складає 8553,36 грн. Однак, враховуючи заявлення позивачем до стягнення 7240,62 грн. інфляційних втрат, господарський суд Миколаївської області правильно задовольнив позов в цій частині

Посилання скаржника на зменшення суми інфляційних втрат не заслуговують на увагу з підстав неправильного математичного розрахунку відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позову, тому підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 01.12.2014 року по справі № 915/1712/14 - відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 01.12.2014 року по справі № 915/1712/14 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2015 року.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Я.Ф. Савицький

Суддя: В.М. Головей