КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа№ 910/23554/14
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання: Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Мітлицька О.О. представник за дов. № 5/3/98-5 від 05.03.2014;

від відповідача: Кудрявський С.М. представник за дов. № ГО-14/246 від 19.12.2014;

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014

у справі № 910/23554/14 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС
про стягнення 11 000,00 грн.,

У судовому засіданні 05.03.2015 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (далі - ПрАТ Страхова група ТАС, відповідач) про стягнення 11 000,00 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, у разі якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригод, а якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Оскільки звітом експертного дослідження встановлено, що вартість матеріального збитку становить 31 584,00 грн., а відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування лише в сумі 20 584,00 грн., то залишок в розмірі 11000,00 грн., на думку позивача, має бути виплачений відповідачем на користь Військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з`ясував обставини справи, зокрема, дійшов помилкового висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу тільки різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Разом з цим, позивач зазначає, що страхове відшкодування має бути виплачено у сумі, яка відповідає вартості транспортного засобу (тобто в загальному розмірі 31 584,00 грн.), тоді як відповідачем фактично було сплачено лише 20 584,00 грн. Власні доводи позивач обґрунтовує положеннями п. 15 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.03.2015 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.02.2015).

Представник позивача в судовому засіданні 05.03.2015 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке було задоволено судом апеляційної інстанції, оскільки сторона обґрунтувала неможливість подання доказів до суду першої інстанції, в порядку ст. 101 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень та доповнень до неї, оглянувши оригінали документів, пов`язаних з предметом спору, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.09.2013 на 374 км. автодороги Стрий-Тернопіль сталась дорожньо-транспортна пригода, у якій громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Atego, реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив зіткнення з транспортним засобом Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Матеріалами справ підтверджується та сторонами не заперечується, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України (не переконався, що здійснення повороту ліворуч є безпечним для інших учасників руху), що також підтверджується наявною в матеріалах справи Постановою про закриття кримінальної справи від 21.01.2013р. слідчого СВ Вінницького РВУ МВС України в Вінницькій області, а також розширеною довідкою ДАІ №9269069 від 28.10.2013р.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_3 . При цьому з матеріалів справи вбачається, що пошкоджений автомобіль належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Так, відповідно до висновку експерта №512Е-10/13 автотоварознавчого дослідження від 22.10.2013р. матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП склав 31 584,00 грн. Також зазначеним висновком встановлено, що вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу, перевищує ринкову вартість даного автомобіля, тому проводити відновлювальні роботи економічно не доцільно.

Разом з цим, довідкою №5 від 09.01.2014 ЕК Укравтоекспертиза підтверджено та сторонами не заперечується, що вартість автомобіля Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_3 в пошкоджено стані становить 11 000,00 грн.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ №АС/3372024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу Mercedes-Benz Atego, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так, матеріалами справи підтверджується, що в порядку, визначеному полісом №АС/3372024 відповідачем було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 20 584,00 грн. (31 584,00 грн. 11 000,00 грн.) на підставі платіжного документу №2253 від 19.03.2014.

Спір між сторонами виник на підставі того, що позивач вважає, що вартість автомобіля в пошкодженому стані в розмірі 11 000,00 грн. також має бути відшкодована позивачу на підставі положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здійснена відповідачем виплата страхового відшкодування саме в розмірі 20 584,00 грн., є обґрунтованою та правомірною.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в позові, але з інших підстав.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

З матеріалів справи вбачається, що вина особи, яка керувала автомобілем Mercedes-Benz Atego, реєстраційний номер НОМЕР_2 - Отрошенко С.В., встановлена у судовому порядку.

Відтак, ОСОБА_1 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП, що також не заперечується сторонами.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позивач посилався на пункт 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, який зазначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що він повністю згоден з тим, що транспортний засіб - Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є фізично знищеним, а відтак (з урахуванням приписів вищезазначеного пленуму ВСУ) відповідач був зобов`язаний відшкодувати шкоду у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (а саме у сумі 31 584,00 грн.).

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів позивача, враховуючи наступне.

Так, з п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 вбачається, що він фактично кореспондується з положеннями статті 30 Закону, в редакції, яка діяла до 05.02.2013 року та передбачала наступне: «транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ».

Разом з цим, на підставі Закону України від 05.07.2012 р. N 5090-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, у статтю 30 Закону були внесені відповідні зміни, після чого зазначена норма з 05.02.2013 була викладена у новій редакції, а саме: «транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, на момент здійснення ДТП та виникнення спірних відносин (а саме 20.09.2013) діяла нова редакція ст. 30 Закону, в якій не було передбачено жодної залежності розміру виплати страхового відшкодування за фактично знищений транспортний засіб від згоди (або не згоди) власника транспортного засобу з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Разом з цим, стаття 30 Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає лише один випадок виплати страхового відшкодування за фактично знищений транспортний засіб, а саме: відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (що й було правомірно здійснено відповідачем, який виплатив таку різницю у розмірі 20 584,00 грн.).

В свою чергу, в даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість посилання скаржника на положення Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", оскільки зазначена Постанова Пленуму роз`яснює законодавство при вирішенні цивільних спорів і має рекомендаційний характер (ст.ст. 36, 37 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»), а відтак згідно зі ст. 4 ГПК України не може бути прийнята до уваги при вирішенні даного господарського спору, оскільки не є актом цивільного законодавства в розумінні ст. 4 ЦК України. В свою чергу, спеціальним НПА, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спростовують доводи апелянта, якими останній обґрунтовує позовні вимоги (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 910/23146/13).

Вищезазначені обставини не були враховані судом першої інстанції під час розгляду даного спору, разом з цим, колегія суддів зазначає, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 7).

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 910/23554/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 910/23554/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23554/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст складено 10.03.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк