КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Справа№ 910/23027/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Пацалюк С.П.

від відповідача - Семененко Є.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"ТЕРМОСАНТЕХСЕРВІС"

до Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ"

про стягнення 37574,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року по справі №910/23027/14 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМОСАНТЕХСЕРВІС" 31161 грн. 14 коп. - основного бору, 5150 грн. 94 коп. - інфляційних втрат, 1262 грн. 02 коп. - 3% річних, 1827 грн. 00 коп. - витрат по оплаті судового збору та 1218 грн. 00 коп. - витрат на оплату послуг адвоката.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 24.02.2015.

23 лютого 2015 року від представника позивача, через відділ документального забезпечення суду, надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 24.02.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив усне клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, а також підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти клопотання про призначення експертизи, а також доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи по справі, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не обґрунтовано необхідність призначення останньої.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

14 січня 2013 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) укладено договір підряду № 1 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору замовник доручає, а підрядник зобов'язується, на власний ризик, виконати, відповідно до умов Договору, підрядні роботи згідно з п. 2.1.1., а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно з п. 2.1. Договору підрядник зобов'язується виконати підрядні роботи по заміні внутрішніх інженерних мереж по вул. Димитрова, 24 в м. Києві; своїми силами та засобами, використовуючи власне обладнання та інструмент, організувати, виконати підрядні роботи.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що замовник зобов'язується прийняти виконані підрядні роботи та підписати акти здачі-приймання виконаних підрядних робіт протягом 3-х днів з дати одержання актів від підрядника; сплатити вартість прийнятих підрядних робіт у строки, передбачені Договором, на підставі довідки КБ-3 та актів виконаних робіт КБ-2в.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що вартість виконаних підрядних робіт визначається згідно з Договірною ціною та локальним кошторисом, які є невід'ємними частинами Договору.

Загальна вартість підрядних робіт по договору складає: БМР - 25967, 62 грн., ПДВ- 5 193,52 грн., а всього 31161,14 грн.

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата здійснюється протягом 3 календарних місяців після прийому виконаних підрядних робіт від підрядника, згідно з підписаним сторонами актом приймання виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3.

Відповідно до п. 5 Договору початком робіт є момент підписання Договору, а строк виконання встановлюється у 30 робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач виконав роботи на суму 31161,14 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині оплати, належним чином не виконав, внаслідок чого, виникла заборгованість в розмірі 31161,14 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви він втрачає право в подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Відповідно до ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт виконання позивачем робіт за Договором підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином засвідченими копіями акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2013 р., які підписані 28.02.2013 р. представниками сторін без зауважень і заперечень та скріплені печатками обох підприємств.

Згідно з п. 96 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.05 №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві" підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що доказів сплати заборгованості відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині стягнення основного боргу в розмірі 31161,14 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження апелянта щодо, відсутності в вищезазначеному акті дати підписання та даних про осіб, які його підписали, колегією суддів визнано безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника (Оглядовий лист Вищого господарського суду України від 18.02.2013 N 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" та Постанова Вищого господарського суду України від 11.05.2012 N 21/5005/14068/2011).

Як зазначалося вище, акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2013, підписані 28.02.2013 представниками сторін без зауважень і заперечень та скріплені печатками обох підприємств. Таким чином, недоліки на які посилається відповідач не спростовують виконання позивачем робіт, та не можуть бути підставою для відмови від оплати виконаних робіт.

Колегія суддів звертає увагу, що підпис сторони (сторін) на вищезазначеному акті підтверджує лише письмову форму правочину, в якій його вчинено, а відповідно сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Крім того, додатково виконання робіт та наявність заборгованості підтверджується податковою накладною №3 від 28.02.2013 на суму 31161,14 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який складено арифметично вірно, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Склад судових витрат, визначений ст. 44 ГПК України, складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (довіритель) та адвокатом - Горецьким Олегом Васильовичем (повірений), який діє згідно Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3756/10 від 25.09.2008 укладено Договорім № 20-08/14 від 20.08.2014.

07 листопада 2014 року між позивачем та адвокатом Горецьким О.В. підписано акт виконаних робіт про надання адвокатських послуг за Договором № 20-08/14 від 20.08.2014 на суму 7000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд, з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо обмеження розміру судових витрат по оплаті послуг адвоката до розміру однієї мінімальної заробітної плати - 1218, 00 грн.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося судове рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року по справі №910/23027/14 - без змін.

Матеріали справи №910/23027/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.02.2015