ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 910/13054/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Картере В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційні скарги1) Комунального підприємства "Київпастранс", 2) Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
на рішеннявід 13.10.2014

господарського суду міста Києва

та на постанову від 17.12.2014
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/13054/14
господарського суду міста Києва
за позовом Прокурара з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в Київській області в інтересах держави в особі 1) Міністерства інфраструктури України, 2) Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця",
доКомунального підприємства "Київпастранс"
простягнення заборгованості
В судове засідання прибули представники сторін:
позивача-1Ільчук О.С. (дов. від 03.06.2014 № 58027/15710-14);
позивача-2Будова Н.М. (дов. від 17.09.2013 № 4167-НЮ);
відповідачаБондарчук Д.М. (дов. від 05.01.2015 № 06-5/11);
прокуратуриРоманов Р.О. - посвідчення № 014714;
Відповідно до Розпорядження секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 23.02.2015 для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегією суддів у наступному складі: головуючий-суддя - Демидова А.М., судді - Волік І.М., Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (надалі - ДТГО "Південно-Західна залізниця") звернувся до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" (надалі - КП "Київпастранс") про стягнення 6828456,80 грн., з яких: 5257887,65 грн. - основний борг, 602664,93 грн. - пеня, 148961,97 грн. - 3 % річних та 818951,25 грн. - інфляційні втрати (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач-2 на виконання умов Договору № ПЗ/НРП-135415/НЮ від 28.02.2013 надав відповідачу послуги, визначені умовами договору, втім останній, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5257887,65 грн., що зумовило нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/13054/14 (колегія суддів: Васильченко Т.В. - головуючий, судді - Полякова К.В., Нечай О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 (колегія суддів: Рябуха В.І. - головуючий, судді - Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.), припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 5257887,65 грн.; в іншій частині позовні вимоги задоволено; стягнуто з КП "Київпастранс" на користь ДТГО "Південно-Західна залізниця" 148961,97 грн. - 3 % річних, 818951,25 грн. - інфляційних втрат та 301332,46 грн. - пені; стягнуто з КП "Київпастранс" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73080,00 грн.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами, відповідач - КП "Київпастранс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 скасувати повністю, а рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 скасувати в частині відмови у зменшенні розміру пені до 100 грн. та відмови у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду на один рік і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення зазначених клопотань. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій надано невірну правову оцінку обставинам справи щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені та відстрочення виконання рішення з урахуванням положень пунктів 3 та 6 частини 1 ст. 83 ГПК України, ст. 233 Господарського кодексу України, що є підставою для скасування судових актів в оскаржуваній частини з прийняттям нового рішення.

Також, з касаційною скаргою звернувся позивач-2 - ДТГО "Південно-Західна залізниця", який оскаржує судові акти в частині зменшення розміру пені на 50 %, посилаючись на те, що приймаючи таке рішення місцевий господарський суд, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, врахували інтереси та матеріальне становище тільки відповідача, що призводить до порушення інтересів сторін у судовому процесі, а тому просить в цій частині прийняти нове рішення про стягнення пені у повному обсязі

Сторони не скористалися правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзиви на касаційну скаргу опонента до Вищого господарського суду України не надали, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних судових актів.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін, думку прокурора та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 28.02.2013 між ДТГО "Південно-Західна залізниця" (Виконавець) та КП "Київпастранс" (Замовник) укладений Договір № ПЗ/НРП-135415/НЮ, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов'язки з надання послуг з технічного обслуговування, ремонту та відновлення залізничних, трамвайних локомотивів та рухомого складу (послуги з капітального ремонту, послуги з поточного ремонту, послуги з технічного обслуговування моторвагонного рухомого складу) в обсязі та за цінами, які зазначені у специфікації до договору, що є його невід'ємною частиною.

На виконання зазначеного Договору Виконавець (позивач-2) у період з березня 2013 року по лютий 2014 року надав Замовнику (відповідачу) передбачені договором послуги на загальну суму 16997063,54 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств.

Відповідач надані послуги оплатив частково, несплаченою залишилась заборгованість у сумі 5257887,65 грн. Проте, під час розгляду справи, до прийняття судом рішення по суті, відповідачем здійснено оплату основного боргу в сумі 5257887,65 грн., у зв'язку з чим судом в цій частині припинено провадження на підставі пункту 1-1 частини 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

В силу приписів ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням прострочення виконання основного зобов'язання, судами встановлено, що розмір пені за період з 15.06.2013 по 16.09.2014 складає 602664,93 грн., розмір 3 % річних за період з 13.04.2013 по 16.09.2014 складає 148961,97 грн., розмір інфляційних втрат за період з березня 2013 року по вересень 2014 року становить 818951,25 грн., а відтак задоволено до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні у зазначеному розмірі, проте розмір пені зменшено на 50 %, з огляду на обгрунтоване клопотання відповідача.

Під час розгляду справи, відповідачем заявлено клопотання про відстрочку виконання рішення суду на один рік, яке місцевим господарським судом, з яким погодився суд апеляційної інстанції, залишено без задовлення з посиланням на те, що відповідачем не надано належних доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання рішнення або роблять неможливим таке виконання; а також, що відстрочка не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану стягувача.

Судові акти оскаржуються як позивачем так і відповідачем лише в частині зменшення пені (позивач просить стягнути у повному обсязі, відповідач просить зменшити розмір пені до 100 грн.); крім цього, відповідач просить задовольнити його клопотання про розстрочку виконання рішення на один рік, в іншій частині судові акти не оскаржуються, а тому не перевіряються Вищим господарським судом України та підлягають залишенню без змін.

Зменшуючи пеню, суди виходили з того, що відповідач є комунальним підприємством, яке надає послуги з перевезення пасажирів наземним автомобільним та електротранспортом у місті Києві, має велику кредиторську та дебіторську заборгованість; фінансово-господарська діяльність підприємства здійснюється за рахунок власних доходів та коштів міського та державного бюджетів, які підприємство отримує у вигляді компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян, державного регулювання цін та фінансування інших заходів у сфері транспорту, і станом на 27.08.2014 КП "Київпастранс" недофінансовано за 2014 рік на 275,9 млн. грн., а за період з 2010 по 2014 рік на 1698,6 млн. грн.

З огляду на те, що відповідачем на час розгляду справи погашено заборгованість по сумі основного зобов'язання, враховано співвідношення розміру нарахованої пені з розміром основного боргу, факт використання позивачем-2 свого права щодо нарахування інфляційних та 3% річних, тому суди зменшили суму пені 602664,93 грн. на 50 % та стягнули з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 301332,46 грн.

Колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне підтримати правову позицію судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойка (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оцінюючи наявні у справі матеріали, мотиви, які викладені у рішенні суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, з якими погодився суд апеляційної інстанції, а також ту обставину, що з відповідача підлягає, окрім стягнення пені, - річні та інфляційні нарахування, та враховуючи, що відповідач надає соціально значущі послуги та забезпечує перевезення пасажирів наземним та електричним транспортом на пільгових умовах, за які також несвоєчасно отримує компенсацію, судова колегія приходить до висновку, що суди обґрунтовано використали своє право щодо зменшення неустойки, передбачене ст. 83 ГПК України, з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Доводи касаційної скарги КП "Київпастранс" щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання про відстрочку виконання рішення суду не доводять неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права з огляду наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з пунктом 6 частини 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Для застосування передбачених наведеними нормами заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При вирішенні клопотання сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суд враховує, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Однак, в даному випадку такі обставини у відповідачем не доведені. Посилання відповідача на те, що негайне виконання рішення призведе до погіршення фінансового стану і так збиткового підприємства, носять суб'єктивний характер та тлумачаться відповідачем на свій розсуд та на свою користь, без врахування інтересів іншої сторони.

До того ж відповідач на підтвердження своїх вимог не надав доказів того, що він зможе виконати рішення суду у разі надання відстрочки його виконання.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення слід відмовити.

З огляду на викладене колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення в оскаржуваній частині прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 та рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/13054/14 залишити без змін.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

В.І. Картере